Справа № 347/1048/26
Провадження № 2/347/862/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд, Івано-Франківської області, в складі:
головуючої -судді: Крилюк М.І.,
секретаря: Лазорик Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В с т а н о в и в: 
Представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.06.2024 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №453512. Відповідно до умов договору позикодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у позику на визначений строк для придбання товарів, робіт або послуг, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів його електронного платіжного засобу, а позичальник - повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування позикою.
ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» направило відповідачу одноразовий ідентифікатор у вигляді SMS-повідомлення, введення якого підтверджувало прийняття умов договору позики №453512 від 20.06.2024 року. Договір також був доступний у особистому кабінеті відповідача на офіційному вебсайті позикодавця. Підписання договору здійснювалося електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який є видом електронного підпису та широко застосовується у сфері мікрокредитування. Позивач послався на судову практику Верховного Суду, зокрема постанову у справі №524/5556/19, якою підтверджено дійсність укладення договорів у такий спосіб.
ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» виконало свої зобов`язання та перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 3500 грн на його банківський рахунок.
Відповідно до статей 1046 та 1048 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути суму позики та сплатити проценти за користування нею у порядку й строки, визначені договором. Водночас відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
29.11.2024 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №29112024, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за договором позики №453512 від 20.06.2024 року. Згідно з умовами договору факторингу, сума заборгованості перед новим кредитором - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - становить 12075 грн, з яких: 3500 грн - основний борг, 1575 грн - проценти, 0 грн - комісія та 7000 грн - штрафні санкції.
Позивач послався на положення статей 526 та 625 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання повинні виконуватися належним чином, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Незважаючи на це, відповідач припинив виконання своїх обов`язків щодо повернення кредиту у строки, передбачені договором.
Представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить суд задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики №453512 від 20.06.2024 року у розмірі 12075 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з чим суд визнав можливим розгляд справи по суті без участі представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, не скористалася своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та подання відзиву. З огляду на викладене, відповідно до положень статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог статті 281 ЦПК України ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2026 року справу призначено до заочного розгляду.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства України.
Як убачається з матеріалів справи, зокрема з Договору позики №453512 від 20.06.2024 року (а.с.13-18), між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у позику на визначений строк, а позичальник повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування позикою.
Із зазначеного договору та довідки про ідентифікацію клієнта вбачається, що укладення договору здійснювалося в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора em13f8, надісланого відповідачу у вигляді SMS-повідомлення на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний ним під час реєстрації. Після введення такого ідентифікатора відповідач підтвердив прийняття умов договору позики, який був доступний у його особистому кабінеті на офіційному вебсайті позикодавця. 
Факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 3500 грн підтверджується доказами видачі коштів за договором позики №453512 (додаток №13), згідно з якими грошові кошти були перераховані на банківський рахунок відповідача (номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_2 ).
Судом також встановлено, що 29.11.2024 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №29112024 (додаток №11), відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за договором позики №453512 від 20.06.2024 року. Вказані обставини підтверджуються також актом приймання-передачі реєстру прав вимоги до Договору факторингу №29112024 (додаток №2), витягом з додатку до Договору факторингу №29112024 (додаток №5) та платіжною інструкцією до Договору факторингу №29112024 (додаток №17).
Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості (додаток №6), сума заборгованості перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 12075 грн, з яких: 3500 грн - основний борг, 1575 грн - заборгованість за процентами, 0 грн - комісія та 7000 грн - штрафні санкції.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору позики, отримання відповідачем кредитних коштів, переходу права вимоги до позивача на підставі договору факторингу та наявності заборгованості, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України №675-VIII «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути здійснена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення або розміщення такої пропозиції в мережі Інтернет чи інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Згідно із частиною 6 статті 11 зазначеного Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного у порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення електронної форми або вчинення інших дій, що чітко роз`яснені в інформаційній системі як прийняття такої пропозиції.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Судом установлено, що 20.06.2024 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №453512 в електронній формі із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується договором позики №453512 від 20.06.2024 року, довідкою про ідентифікацію клієнта та доказами видачі коштів за договором позики.
Відповідно до статей 509, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту та вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтями 525-527 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше прямо не передбачено договором або законом. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок належним чином і у встановлений строк, а кредитор - прийняти належне виконання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому укладений між сторонами договір позики породжує для його сторін взаємні права та обов`язки, які підлягають обов`язковому виконанню.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. При цьому договір позики вважається укладеним з моменту передання грошових коштів позичальнику.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а розмір та порядок сплати процентів визначаються умовами договору.
Статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором. Невиконання або неналежне виконання позичальником обов`язку щодо повернення позики є порушенням грошового зобов`язання та тягне за собою правові наслідки, встановлені договором та законом.
Крім того, відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики є підставою для стягнення з нього заборгованості у судовому порядку.
Як убачається з доказів видачі коштів за договором позики №453512, відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 3500 грн.
Разом із тим, згідно з деталізованим розрахунком заборгованості за договором позики №453512, відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, унаслідок чого утворилась заборгованість.
Судом також установлено, що 29.11.2024 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №29112024, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за договором позики №453512 від 20.06.2024 року, що підтверджується договором факторингу №29112024 від 29.11.2024 року, актом приймання-передачі реєстру прав вимоги до договору факторингу та витягом з додатку до договору факторингу №29112024.
Відповідно до наданого позивачем деталізованого розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача становить 12075 грн, з яких: 3500 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 1575 грн - заборгованість за процентами, 0 грн - заборгованість по комісії, 7000 грн - штрафні санкції. Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики №453512 від 20.06.2024 року у розмірі 12075 грн.
Також представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, суд керується положеннями статей 133, 137 та 141 ЦПК України, відповідно до яких такі витрати повинні бути фактично понесеними, необхідними для розгляду справи та співмірними зі складністю спору, обсягом наданих правничих послуг і виконаних робіт.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №42649746 від 02.02.2026 року, додаткову угоду до нього, акт про підтвердження надання правової допомоги, детальний опис виконаних робіт та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Разом з тим суд ураховує, що дана справа не є складною, стосується типових правовідносин щодо стягнення заборгованості, розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, не потребувала значного обсягу доказування та складного правового аналізу, а представник позивача участі у судових засіданнях не брав.
З огляду на викладене, керуючись принципами розумності та співмірності, суд доходить висновку про необхідність зменшення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та визначає співмірним їх розмір у сумі 2000 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 525-527, 526, 629, 1046-1049 ЦК України, статтями 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ 42649746, адреса для листування: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1; IBAN: НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ») заборгованість за Договором позики №453512 від 20.06.2024 року у розмірі 12 075 (дванадцять тисяч сімдесят п`ять) гривень, а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн (дві тисячі гривень).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк