Справа №: 398/5262/24	

провадження №: 2/398/127/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"17" квітня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Дубровської Н.М., за участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом позовом  ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в особі голови Поповича Володимира Сергійовича, Південний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання вичинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , з 10.10.2016 по 24.05.2024 працювала у Олександрійському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - Центр).
Згідно наказу директора Центру за №64-В від 23.12.2020 її, заступника начальника відділу правопросвітництва та надання безоплатної правової допомоги, надано відпустку по догляду за дитиною по 30.10.2023. Згідно наказу директора Центру за №53-В від 26.10.2023 дану відпустку було продовжено по 30.04.2024. Під час даної відпустки згідно наказу директора Центру за №70-К від 10.12.2021 її було переведено на посаду заступника начальника відділу безоплатної правової допомоги Центру.
Під час перебування у зазначеній відпустці їй стало відомо, що у Центрі проводиться реорганізація шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Головою реорганізаційної комісії було призначено ОСОБА_2 . Після цього, починаючи з січня 2024 року, під час її перебування у вказаній відпустці ОСОБА_2 досить часто телефонував та викликав до Центру. Метою цих дзвінків та викликів було змушування до підписання попередження про наступне вивільнення. Під час даних розмов вона погоджувалась підписати зазначене попередження про вивільнення за умови належного оформлення цього документу та додатків до нього ОСОБА_2 .. У відповідь на її прохання щодо належного оформлення вказаних документів та надання їх копій ОСОБА_2 здійснював на неї моральний тиск та наполягав на тому, щоб вона підписала повідомлення про вивільнення, а копії даного документу та додатків до нього він надасть пізніше.  
22.03.2024, після чергового прояву морального тиску з боку ОСОБА_2 нею було підписане повідомлення про вивільнення, у якому було зазначено, що заяву про згоду із однією з запропонованих посад, потрібно подати до 29.04.2024 на ім`я голови комісії з реорганізації Центру. Потрібно зазначити, що даний термін (з 22.03.2024 по 29.04.2024) вже суперечить вимогам ч. 1 ст. 49-2 КЗпІІ України. При цьому, належним чином оформлених документів надано не було. Про даний факт свідчить навіть відсутність підпису ОСОБА_2 у її копії повідомлення про вивільнення. Належним чином оформленого переліку вакантних посад також надано не було. У подальшому, під час перебування у відпустці по догляду за дитиною, нею 03.04.2024 під тиском ОСОБА_2 була написана та подана на ім`я останнього заява про згоду на призначення її на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально - Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру.
По закінченню відпустки по догляду за дитиною 30.04.2024 вона з`явилась до Центру. У зв`язку з цим Поповичем В.С., як головою комісії з реорганізації Центру, було видано наказ за №44/к від 30.04.2024 «Про вихід із зазначеної відпустки». При цьому у даному наказі не було зазначено найменування посади, посадові обов`язки за якою повинна у подальшому виконувати. Тому вона 01.05.2024 звернулась до ОСОБА_2 з відповідним запитом щодо доведення до неї найменування посади та обов`язків, які вона повинна виконувати.
Згідно відповіді ОСОБА_2 (вих. №01-13/241 від 03.05.2024) на її запит після завершення відпустки по догляду за дитиною вона перебуває на посаді заступника начальника відділу безоплатної правової допомоги Центру. Саме з цієї посади вона йшла у зазначену відпустку. Але у даній відповіді зазначено, що станом на 03.05.2024 до Центру не надходило заяви про згоду на призначення на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально-Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру і тому призначити її на цю посаду неможливо. Таке твердження було зроблено ОСОБА_2 навіть попри штемпель вхідної кореспонденції (вх. за № 1/5 від 01.05.2024), який свідчить про реєстрацію згоди про призначення на вказану посаду. При цьому, у наступному абзаці вказаної відповіді зазначається, що 03.04.2024 заява про згоду на призначення її на вказану посаду до Центру все- таки надходила. Також у вказаній відповіді зазначено, що у разі подання заяви про згоду на призначення на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально-Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру, миттєво буде видано наказ про призначення на дану посаду.
З метою уникнення непорозумінь 07.05.2024 до Центру було повторно подано заяву про згоду на призначення її на посаду завідувача сектору Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально-Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру.
У листі (вих. №01-13/246 від 13.05.2024) Попович В.С. наголошує на тому, що призначення її на вказану посаду можливе тільки у разі надання згоди. При цьому з метою призначення на вказану посаду Попович В.С. запропонував їй написати заяву на звільнення згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
Врешті решт 24.05.2024 комісією з реорганізації Центру, головою якої є Попович В.С., було складено акт про відмову від написання заяв. Разом з тим, зі змісту даного акту вбачається, що вона подала заяву про згоду на призначення її на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально - Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги і про не бажання подавати заяву на звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗиП України.
Крім того, вона неодноразово намагалась пояснити, що ніхто не може примусити написати заяву на звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а заяву про надання згоди на призначення (переведення) на зазначену вище посаду вона неодноразово подавала, але 24.05.2024 ОСОБА_2 , як головою комісії з реорганізації Центру, було видано наказ за № 48/К про звільнення її з посади заступника начальника відділу безоплатної правової допомоги Центру за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
На думку позивача даний факт беззаперечно вказує на безпрецедентне порушення вимог ст. 2-2, ст. 5-1, 141 КЗпП України, ст. 172, 173 КК України, ст. 4З Конституції України.
Вважає, що ОСОБА_2 , як голова комісії з реорганізації Центру, не у повній мірі розуміє про те, що згідно ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Навіть з наказу, яким ОСОБА_2 призначено головою комісії з реорганізації Центру, вбачається, що у даному випадку юридична особа (Центр) припиняється шляхом реорганізації у вигляді приєднання, а не ліквідації. У свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з реорганізацією) не допускається у разі наявності можливості переведення даного працівника на іншу роботу за його згодою.
Таким чином, згоду про призначення її на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально – Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру вона неодноразово, що підтверджується листами ОСОБА_2 .. Тому вважає, що вона у повній мірі виконала вимоги чинного законодавства щодо переведення її на зазначену посаду, на відміну від ОСОБА_2 , який порушив вимоги зазначених норм. 
Позивач просить поновити строк звернення до суду з позовом, обґрунтовуючи тим, що для захисту своїх прав та законних інтересів звернулася до адміністративного суду з позовом в порядку адміністративного судочинства, разом з тим, ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року провадження по справі закрито, оскільки трудовий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а до компетенції адміністративних судів належать спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Постановою третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року наведена вище ухвала залишена без змін. 
Крім того, позивачем поданий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.05.2024 р. по 03.06.2025 р. у розмірі 99348, 03 грн., який позивач просить стягнути та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. 
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.10.2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.29). 
20.10.2024 року представник Відповідача 1 в особі голови комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Попович В.С. надав відзив на позовну заяву, згідно якому вважає вимоги позивача є неправомірними з наступних підстав: Наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2012 року № 967/5 затверджено Положення про центри з надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до даного положення, центри з надання безоплатної правничої допомоги утворюються, реорганізовуються та ліквідуються Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правничої допомоги з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги і є територіальними відділенями Координаційного центру. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 27 грудня 2023 року № 4453/5 «Питання оптимізацїї системи надання безоплатної правничої допомоги», наказу Координаційного центру з надання правничої допомоги від 29.12.2023 року № 114 «Питання реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги», та статті 49-2 Кодексу законів про працю України, Олександрійський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги письмово попередив Анну Лунгу-Лягушу про зміни в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізацію Олександрійського місцевою центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги та наступне вивільнення у зв`язку з цим із займаної посади. Одночасно позивачу на вибір пропонується інша робота на вакантних посадах в Південному міжрегіональному центрі з надання безоплатної вторинної правничої допомоги згідно з додатком 1. що долається до цього попередження. Згода чи відмова від запропонованих вакантних посад повинна бути подана у письмовому вигляді на ім`я голови комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та отримана Олександрійським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у строк протягом двох місяців з дня попередження. Лише, 03.04.2024 року, Анна Лунга-Лягуша написала згоду на призначення її на посаду завідувача сектору "Олександрійське бюро правничої допомоги" Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально - Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Після виходу Анни Лунги-Лягуші з декретної відпустки, неодноразово намагався пояснити що переведення працівників відбулося лише після звільнення із установи що реорганізується (припиняється) та потім подальшого призначення на іншу посаду до нової установи до якої відбувається приєднання. Така процедура є необхідною оскільки змінюється штатний розпис, посади, трудові обов`язки змінюються посадові інструкції та порядок призначення працівників на посади. У даному випадку змінюється посада, вводяться нові трудові функції, посадова інструкція завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги». Відповідно до п. 1.3 такої посадової інструкції, завідувач сектору призначається директором Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги після написання відповідної заяви на призначення.
Перевести працівників на інші посади без відповідних заяв про звільнення з однієї установи та призначення до іншої не можливо. Усі працівники були переведені відповідно до їхніх заяв про призначення на відповідну посаду лише після звільнення із установи що припиняється, тобто звільнення з Олександрійського місцевого центру.
Писати заяви на звільнення та на призначення позивач відмовилась. Замість написання заяв для остаточного переведення позивача до нової установи, позивач  поштою прислала ще одну заяву на згоду про призначення її на посаду завідувача сектору "Олександрійське бюро правничої допомоги" Олександрійського відділу надання безоплатної правничої правової допомоги Центрально - Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правової допомоги. Після неодноразових пояснень, що особисто голова комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не має повноважень щодо переведення працівника з однієї самостійної юридичної особи до іншої самостійної юридичної особи, позивач пояснила, що на її думку призначення до нової установи має бути шляхом переведення автоматично, без написання будь – якої заяви на звільнення та на призначення, чи заяви на звільнення у зв`язку з переведенням відповідно до ч. 5 ст. 36 КЗпП України. При приєднанні Олександрійського місцевого центру до Центрально- Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, були створені нові посади, новий штатний розпис, а саме посади Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги та посади сектору "Олександрійське бюро правничої допомоги", Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги згідно нового переліку вакантних посад. 30.04.2024 року, на прохання позивача було видано наказ 30.04.2024 р. № 44/к про вихід з відпустки та в подальшому роз`яснено, що вона виходить на посаду заступника начальника відділу безоплатної правової допомоги Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги який знаходиться на стадії припинення. На вимогу позивача було надано інформацію з приводу посадового окладу в розмірі 6 700 грн. 
У відповіді на вимогу позивача від 03.05.2024 р. за № 01-13/241 також зазначено що звільнення, переведення, призначення працівника на іншу посаду відбувається тільки після письмової заяви працівника. Зокрема зазначено, що станом на 03.05.2024 р. не надходили саме будь-які заяви про звільнення та призначення для здійсненні переведення працівника на іншу посаду. У разі написання відповідних заяв, та заяви на призначення на відповідну посаду до Південного міжрегіонального центру, буде видано наказ про призначення позивача на відповідну посаду.
У відповідь на повторну заяву - згоду позивача на призначення її на відповідну посаду, Олександрійський місцевий центр з надання БВПД надав відповідь 13.05.2024 р. № 01-13/246, у якій вкотре зазначив, що без звільнення із старої установи призначити працівника на нову посаду до нової установи буде порушенням трудового законодавства, оскільки особа не може працювати на двох різних посадах за основним місцем роботи. 
З приводу вимоги позивача щодо вчинення заходів з переведення наголошено, що на момент звільнення позивачу пропонувалась посада завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально - Причорноморського управління Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Повноважень на призначення до нової установи не було. Колишня вакантна посада завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» зайнята з 04 вересня 2024 року. Таким чином, дії позивача про відмову у написанні заяви про призначення на вакантну посаду можуть свідчити як не бажання працювати у новій установі на новій посаді (а.с.34-37). Крім того, Відповідач 1 заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку подання позову, оскільки передбачені законом строки порушені з підстав, які не є поважними (а.с.122, 124). Згідно додаткових письмових пояснень, особі запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками, не може бути відмовлено в укладанні трудового договору. Позивач з 22 березня 2024 року з будь-якими заявами до Міжрегіонального центру не зверталася (а.с.128-130). 
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.02.2024р., до участі у справі в якості співвідповідача залучено Південний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги (а.с.83, 84). 
Матеріали справи містять відзив на позовну заяву від Відповідача 2 - Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надійшов на адресу суду 27.12.2024, згідно з яким позовні вимоги відповідач не визнає, з огляду на наступне, ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах із Олександрійським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги з 10.10.2016 р. 01 січня 2024 р. розпочата процедура реорганізації Олександрійським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Міжрегіонального центру. Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 27 грудня 2023 року №4453/5 «Питання оптимізації системи надання безоплатної правничої допомоги» та від 14.06.2023 року №2213/5 «Про затвердження Змін до Положення про центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у зв`язку з оптимізацією системи надання безоплатної правової допомоги, наказу Координаційного центру з надання правничої допомоги від 29.12.2023 року № 114 «Питання реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги», підпункту 4 пункту 11 Положення про Олександрійський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги від 30.03.2015 р. №67 «Про затвердження Положення про Олександрійський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги» та статті 49-2 Кодексу законів про працю України, Олександрійський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги письмово попередив заступника начальника відділу безоплатної вторинної правової допомоги Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Анну Олексіївну Лунгу-Лягушу про зміни в організації виробництва і праці зокрема, реорганізацію Олександрійського місцевою центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги та наступне вивільнення у зв`язку з цим із займаної посади. Одночасно позивачу на вибір запропонована інша робота на вакантних посадах в Південному міжрегіональному центрі з надання безоплатної вторинної правничої допомоги згідно з додатком 1, що додається до цього попередження. Згода чи відмова від запропонованих вакантних посад повинна бути подана у письмовому вигляді на ім`я голови комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та отримана Олександрійським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у строк протягом двох місяців з дня попередження. Зокрема у попередженні зазначено, що «у разі Вашої відмови від призначення Вас на запропоновані Вам вакантні посади (в тому числі відсутності (ненадання) відповідної Вашої заяви) або неподання Вами у зазначений строк письмової заяви про намір бути призначеною на одну із запропонованих Вам вакантних посад, трудові відносини з Вами будуть припинені на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку». Анна Лунга – Лягуша отримала зазначене Попередження 22.03.2024р., про що свідчить її особистий підпис на документі. Позивач подала Відповідачу -1 Заяву від 03.04.2024 р., відповідно до якої нею надається згода на призначення її на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально - Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. 07.05.2024 р. Відповідачу-1 позивачем надано повторну заяву, відповідно до якої нею надається згода на призначення її на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально - Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Статтею 32 КЗпП встановлено, що переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію допускається тільки за згодою працівника. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 36 КЗпП переведення працівника за його згодою на інше підприємство є підставою припинення трудового договору. У зв`язку з цим на новій роботі працівник укладає інший трудовий договір. Позивач до Міжрегіонального центру з 22.03.2024 р. з будь-якими заявами щодо прийняття на роботу чи переліком документів, передбачених ст.24 КЗпП не зверталася. У разі відсутності зазначених умов переведення на інше підприємство відбутися не може. 24.05.2024 р. за вих.№013/013-01-25/1370 Міжрегіональним центром на запит Відповідача-1 було направлено перелік вакантних посад Міжрегіонального центру станом на 24.05.2024 р. 24.05.2024 р. Відповідачем-1 у складі комісії з реорганізації складено Акт про відмову від написання заяв: про звільнення Відповідачу-1 та про прийняття на роботу Відповідачу-2. Відповідачем-1 цілком правомірно з огляду відсутності звернення позивача до Міжрегіонального центру з приводу прийняття на роботу та, відповідно, відсутності погодження між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 щодо переведення позивача, було видано Наказ №48/к про звільнення від 24.05.2024 р. Переведення – це особливий інститут трудового законодавства, який є ні чим іншим як гарантією (передбаченою ч.5 ст. 24 КЗпП) та підставою припинення трудових правовідносин (п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП). Анною Лунгою Лягушею не написано заяву про звільнення на підставі п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП Відповідачу-1, не написано заяву про прийняття на роботу до Міжрегіонального центру, також не відбулось звернення нею до Міжрегіонального центру із наданням документів, передбачених ст. 24 КЗпП, за таких умов звільнення в порядку переведення відбутися не могло, навіть за наявності її згоди на таке переведення. Міжрегіональний центр вважає Наказ №48/к від 24.05.2024 р. законним та таким, що не підлягає визнанню протиправним (а.с.89-92). Крім того, відповідач надав додаткові пояснення від 24.03.2026, про наступне, згідно зі ст. 235 КЗпП України, у разі незаконного звільнення працівник поновлюється на попередній роботі. Вимога про «переведення» на посаду, яку позивач ніколи не обіймала, не є поновленням у розумінні чинного трудового законодавства. Суд не може підміняти роботодавця та зобов`язувати його приймати рішення про призначення особи на нову посаду в порядку переведення, якщо таке переведення не було завершене в установленому законом порядку - Позивач обрала тип поведінки у відносинах з правонаступником роботодавця пасивного очікування на автоматичне переведення її на рівнозначну посаду. Крім того, у роботодавця немає обов`язку вивільняти працівника у зв`язку із проходження військової служби, на чому наполягає позивач. Така вимога не відповідає положенням ст. 119 КЗпП України, що свідчить про хибне тлумачення позивачем норм матеріального права. Наголошують, що посада, завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально - Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги наразі вже не є вакантною. Оскільки Позивач своєчасно не реалізувала право на працевлаштування (не подала відповідну заяву про призначення її на дану посаду), новий працівник був правомірно призначений на зазначену посаду. Щодо Додаткових письмових пояснень позивача від 06.05.2025 р. Звертаю увагу, що подаючи їх до суду, позивачем було приховано факт проходження військової служби з 17.02.2025, перебування на якій позбавляє права на отримання заробітної плати, оскільки згідно положень ст. 119 КЗпП України таким працівникам виплата грошового забезпечення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи зазначене, вимога щодо сплати суми, яка розрахована за період зазначений у Додаткових письмових поясненнях від 06.05.2025 р. у сумі 99348, 03 грн. є неправомірною (а.с.187.188). 
У судовому засіданні, позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. 
Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, ґрунтуючи обґрунтування посилаючись на відзиви та додаткові письмові пояснення. 
Заяви свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є членами комісії з реорганізації судом не приймаються з огляду на те, що відповідно до вимог ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. Виклик свідків по цивільних справах, як правило, проводиться за заявою сторони по справі чи її представника, в якій повинно зазначатися його прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання та обставини, що він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі (ст.91 ЦПК). Так, матеріали справи не містять клопотань відповідача про їх допит у судовому засіданні, а письмові заяви осіб не є належними і допустимими доказами (а.с.46, 47).
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
19 липня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено зміни до діючого законодавства про працю. Зокрема, частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) викладені у наступній редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, – у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП).
Виходячи з норм чинного законодавства, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що саме листом від 04 червня 2024 року голови комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Поповичем В. письмово позивачу надана інформація щодо розрахунку середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги в зв`язку з звільненням. (а.с.139- 141). 12 червня 2024 року за вих. № 01-15/256 оформлена довідка про заробітну плату (а.с.52).
Судом встановлено, що позивач для захисту своїх прав та законних інтересів помилково звернулася до адміністративного суду з позовом в порядку адміністративного судочинства, разом з тим, ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року провадження по справі закрито, оскільки трудовий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а до компетенції адміністративних судів належать спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Постановою третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року наведена вище ухвала залишена без змін (а.с.125,126). 
Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Виходячи з наведеного, суд вважає можливим поновити строк ОСОБА_1 на звернення до суду, з огляду на поважність причин його пропуску .
Судом встановлено, що з 10.10.2024 по 24.05.2024 року позивач ОСОБА_1 , працювала у Олександрійському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що вбачається з копії трудової книжки (а.с.8). 
Згідно наказу директора Центру за №64-В від 23.12.2020 позивачу ОСОБА_1 , заступнику начальника відділу правопросвітництва та надання безоплатної правової допомоги, надано відпустку по догляду за дитиною по 30.10.2023 (а.с.9). 
Згідно наказу директора Центру за №53-В від 26.10.2023 відпустку по догляду за дитиною було продовжено по 30.04.2024 (а.с.10).
Під час відпустки по догляду за дитиною, згідно наказу директора Центру за №70-К від 10.12.2021 позивача ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника відділу безоплатної правової допомоги Центру, що вбачається з копії трудової книжки (зворот а.с.8).
Під час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною відбулася реорганізація Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги, шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Головою реорганізаційної комісії було призначено Поповича Володимира Сергійовича, що вбачається копії наказу Координаційного центру з надання правничої допомоги за №114 від 29.12.2023 (а.с.11,12)
22.03.2024 позивачем було підписане Повідомлення про вивільнення, у якому було зазначено, що заяву про згоду із однією з запропонованих посад, потрібно подати до 29.04.2024 на ім`я голови комісії з реорганізації Центру (а.с.13). 
03.04.2024 позивачем власноручно написана та подана на ім`я Голови комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Поповича В.С. заява про надання згоду на призначення Лунги – ОСОБА_6 на посаду завідуючої сектором «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально- Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру (а.с.14).
У зв`язку з закінченням відпустки по догляду за дитиною 30.04.2024, Поповичем В.С., як головою комісії з реорганізації Центру, видано наказ за №44/к від 30.04.2024 «Про вихід із зазначеної відпустки» (а.с.15). При цьому, у даному наказі не зазначено найменування посади, посадові обов`язки за якою повинна у подальшому виконувати позивач.
01.05.2024 позивач звернулась до Голови комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Поповича В.С. з відповідним запитом щодо доведення до неї найменування посади та обов`язків, які вона повинна виконувати (а.с.16).
Згідно відповіді за вих. №01-13/241 від 03.05.2024 на запит позивача надана відповідь, що станом на 03.05.2024 до Центру не надходило заяви про згоду на призначення на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально-Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру і тому призначити її на цю посаду неможливо. При цьому, йдеться про те, що 03.04.2024 заява про згоду на призначення позивача на вказану посаду до Центру надходила. Також у вказаній відповіді зазначено, що у разі подання заяви про згоду на призначення на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально-Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру, миттєво буде видано наказ про призначення на дану посаду (а.с.17)
07.05.2024 до Центру позивачем було повторно подано заяву про згоду на призначення її на посаду завідувача сектору Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально-Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру (а.с.19).
У листі за вих. №01-13/246 від 13.05.2024 Відповідач 1 ОСОБА_2 наголошує на тому, що призначення позивача на вказану посаду можливе тільки у разі надання згоди. При цьому з метою призначення на вказану посаду запропоновано написати заяву на звільнення згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.20).
24.05.2024 комісією з реорганізації Центру, головою якої є ОСОБА_2 , складено акт про відмову від написання заяв. Разом з тим, зі змісту даного акту вбачається, що позивачем подано заяву про згоду на призначення на посаду завідувача сектору «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально - Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги і про не бажання подавати заяву на звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗиП України (а.с24).
24.05.2024 ОСОБА_2 , як головою комісії з реорганізації Центру, було видано наказ за №48/к про звільнення позивача з посади заступника начальника відділу безоплатної правової допомоги Центру за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.48).
З огляду на зміст наказу №48-к від 24.05.2024 та посилання у ньому на норми трудового законодавства, слід вважати, що позивач була звільнена з посади у зв`язку з реорганізацією Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Серед підстав акт щодо відмови написання заяви від 24.05.2024. 
Також під час розгляду справи судом досліджено наказ Координаційного центру з надання правничої допомоги № 114 від 29.12.2023, в якому йдеться, про те що на голову комісії з реорганізації покладається обов`язок забезпечення дотримання прав працівників при припиненні Центру з дотриманням соціально – правових гарантій, передбачених КЗпП України (а.с 11,12).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1 ст. 3 КЗпП України).
Позивач однією з позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати наказ про її звільнення за № 48/к від 24 травня 2024 року. 
Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1ст. 3 КЗпП України).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений уст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Дослідженням наказу про звільнення позивача встановлено, що підставою звільнення є реорганізація Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому підставою для такого наказу згідно додатку йдеться посилання на акт щодо відмови написання заяви від 24.05.2024, попередження про наступне вивільнення від 22.03.2024. та ін. (а.с.25).
Відповідно до попередження Голови комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги Поповича В., вбачається, що позивача попередили про майбутнє вивільнення у зв`язку зі реорганізацією Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги та наступне вивільнення у зв`язку з цим із займаної посади. Також йдеться про те, що у разі відмови від призначення на запропоновані вакантні посади ( в тому числі відсутності (надання) відповідної заяви або не подання у встановлений строк письмової заяви про намір бути призначеною на одну з запропонованих вакантних посад, трудові відносини будуть припинені на підставі п. 1ст. 40 КЗпП України (а.с. 13).
У п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності роботодавець може розірвати, зокрема, у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників".
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.
Так, підставою звільнення позивача стала реорганізація Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги. 
Згідно положень ч. 6 ст. 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Під час звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП у зв`язку зі змінами в організації праці, у т.ч. реорганізації, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст. 49-2КЗпП.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Отже, власник або уповноважений ним орган є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Отже, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 (змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Таким чином, суд установив обґрунтованість першої вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Відповідача 1 щодо звільнення позивача, яка підлягає задоволенню.
Щодо поновлення позивача на посаді варто зауважити, що відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України однією з умов звільнення працівника є неможливість перевести його за його згодою, на іншу роботу, що передбачене частиною другою у вказаної статті та іншою умовою при реорганізації є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, тобто запропонувати працівнику іншу роботу.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем 03.04.2024 подана заява на ім`я Голови комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Поповича В.С. про надання згоди на призначення Лунги – ОСОБА_6 на посаду завідуючої сектором «Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально- Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру (а.с.14). 07.05.2024 до Центру позивачем було повторно подано заяву про згоду на призначення її на посаду завідувача сектору Олександрійське бюро правничої допомоги» Олександрійського відділу надання безоплатної правничої допомоги Центрально-Причорноморського управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру (а.с.19).
Отже, Відповідачем 1 не взято до уваги наведені вище заяви та не вжито заходи по працевлаштуванню. 
Проте, можливість щодо переведення працівників, зокрема, позивача, існувала, оскільки під час реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги - відсутні докази про скорочення чисельності або штату працівників.
Отже, враховуючи норми ч.6 ст. 36 та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, при зміні власника підприємства, а також його реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення) трудові відносини, за згодою працівника, продовжуються, припинення в цих випадках трудового договору (контракту) з ініціативи адміністрації можливо тільки при скороченні чисельності або штату працівників.
Встановлена законодавством можливість припинення юридичної особи шляхом її приєднання до іншої юридичної особи, тобто по суті одночасне створення іншої більш великої установи, яка буде виконувати повноваження особи, що припиняється, не виключає, а навпаки покладає на роботодавця зобов`язання по працевлаштуванню працівників юридичної особи, яка припиняє свою діяльність. При реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).
В даному випадку, суд вважає, що від Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги його права та обов`язки в порядку правонаступництва перейшли до Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, в тому числі і обов`язок щодо працевлаштування позивача, а тому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві (установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював
У відповідності до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
Варто зауважити, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.
З наведеного очевидним є висновок про те, що можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.
Отже, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, її вимоги про поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно, слід поновити ОСОБА_7 на рівнозначній посаді у Південному міжрегіональному центрі з надання безоплатної правничої допомоги.
На даний час єдине визначення терміну «рівнозначна посада» міститься устатті 2 Закону України № 889 «Про державну службу», згідно з яким рівнозначна посада - це рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів. За аналогією закону, слід зробити висновок, що різнозначними посадами, як такими - є посади, до яких визначені однакові кваліфікаційні вимоги (посади однієї під категорії з урахуванням рівня установи) та належать до однієї групи оплати праці з урахуванням рівня установи.
Суд вважає, що у разі скорочення посади (штату), на якій працювала незаконно звільнена позивач, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа, організація реорганізовані - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. Також, слід зазначити, що у разі виробничої необхідності, роботодавцем можуть бути введені додаткові посади до штатного розпису і вноситися зміни до штатного розпису щодо виведення/введення певних посад.
Отже, враховуючи, що відповідач 2 – Південний міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги є правонаступником, до якого перейшли обов`язки в частині трудових відносин, а тому поновлення на рівнозначній посаді, яку займала позивач в Олександрійському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги можливе.
Що стосується вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вимушеним прогулом за висновками Верховного Суду про застосування 235КЗпП, що викладені 26 серпня 2020 року у справі № 501/2316/15-ц згідно постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-37956св18, визнається період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці`за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 (далі - Порядок).
Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до додаткових пояснень позивача від 06.05.2025року (а.с.138), в якому остання зазначила, що середньоденна заробітна плата, яка має використовуватися для розрахунку суми, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу складає 372, 09 грн., що підтверджується листом 01-13/252 від 04.06.2024 (а.с.120,121)
Позивач просить у позовних вимогах стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення позивача 24.05.2024 по 03.06.2025р, що складає 99348,03 грн. ( 372,09 Х267( кількість робочих днів). 
Разом з тим, судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 37 від 17.02.2025, старшого лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення (а.с.168).
Виходячи з викладеного, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 24.05.2024 по 16.02.2025 включно дорівнює 71069, 19 грн., з розрахунку: 191 робочий день Х 372,09 грн.
Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.
Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 по справі №359/10023/16-ц.
За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.05.2024 по 16.02.2025 в сумі 71069, 19 грн., з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, що має виконати в порядку частини шостої ст. 36 КЗпП України відповідач.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з правонаступника Олександрійського місцевою центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги - Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги в дохід держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.
Керуючись ст.ст.263-265,274-279,430 ЦПК України, ст.ст.40,233,235 КЗпП України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в особі голови Поповича Володимира Сергійовича, Південний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання вичинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ № 48/К від 24.05.2024 про звільнення  ОСОБА_1  з посади заступника начальника відділу безоплатної правової допомоги Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпІІ України. 
Поновити ОСОБА_1  на рівнозначній посаді Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Стягнути з Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги середній заробіток за час вимушеного прогулу спричинений незаконним звільненням за період з 24.05.2024 по 16.02.2025 в сумі 71069, 19 грн. 
Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та виплати середнього заробітку за один місяць.
Стягнути з Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги на користь держави судовий збір в сумі 1211, 20 грн.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Дубровська Н.М.