Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/5040/25 
номер провадження 2/695/952/26

29 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді – Середи Л.В.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Оніщенко Н.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Костогриз Т.В.,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Золотоноша в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Піщанської сільської ради, Орган опіки та піклування виконкому Піщанської сільської ради до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, –

ВСТАНОВИВ:
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась адвокат Костогриз Тетяна Вікторівна в інтересах ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно, в якому просить:
- позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_2 .Оскільки сторони не проживали в зареєстрованому шлюбу, то в актовому записі про народження дитини відомості про батька були вказані за словами матеррі відповідно до ст. 135 СК України. Пізніше 10.07.2019 року сторони подалі до органів ДРАЦСу спільну заяву батька та матері, якою визначено походження дитини згідно зі ст. 126 СК України. В кінці 2019 року ОСОБА_3 покинувши сина та ОСОБА_1 поїхала у невідомому напрямку. Надаоі позивач дізнався, що мати його дитини стала на хибний шлях та вчиняла крадіжки, за що була неодноразово засуджена. За останнім вироком Соборного (кол. Назва Жовтневого) районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2022 року була засуджена до 5 років позбавлення волі, термін покаранні відбувала реально в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Після звільнення з місць позбавлення волі 29 травня 2025 року ОСОБА_3 жодного разу не приїхала до сина, жодного разу не телефонувала до нього, не поцікавилась його життям, здоров`ям, навчанням, взагалі не виявила бажання побачити сина. 
Так як мати дитини самоусунулась від утримання та виховання сина, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, веде спосіб життя, який суперечить моральним нормам суспільства батько дитини звернувся до суду з вищезазначеним позовом.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.12.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання, яка неодноразово була відкладена у зв`язку з неявкою відповідача у справі.
Ухвалою суду від 10.04.2026 року підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду, який відкладався із-за неявки відповідача.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Костогриз Т.В. просила суд позовні вимоги задовольнити та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_4 з підстав, які вказані у позовній заяві та стягнути на утримання дитини аліменти.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання жодного разу не прибула, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставилась до відому належним чином, як шляхом направлення судових викликів на останню відому адресу відповідача, так і шляхом оголошення на сайті «Судова влада». 
Представники третіх осіб у судове засідання не прибули, надали суду заяви, в яких підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, так як це відповідає інтересам неповнолітньої дитини, справу розглядати за їх відсутності. 
Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.
Згідно з даними свідоцтва про народження, виданого повторно серії НОМЕР_1 , від 12.07.2019 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Як вбачається з вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2022 року у справі № 932/8589/20, провадження № 1-кп/201/209/2022 ОСОБА_3 була засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі. При призначення покарання були враховані покарання, призначені вироками Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.11.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України, та Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2020 року за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України.
Згідно з інформацією начальника ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» О. Степанюка від 21.10.2025 року за вих. № 4/5-17973 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнилась з установи 29.05.2025 року по відбуттю строку покарання.
Відповідно до довідки секретаря сільської ради А. Романенко від 03.11.2025 року за вих.. № 577 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з довідкою директора КЗ «Піщанський ліцей Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області» К.Харини від 03.11.2025 року за вих. № 6.4-165 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зарахований до 3 класу даного навчального закладу, де й продовжує навчання у 9 класі. Вихованням сина займається батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_3 участі у вихованні сина не приймає. З 01.09.2021 року і по теперішній час у навчальному закладі не з`являлась, з класним керівником не спілкувалась, на батьківські збори не приходила, навчанням дитини не цікавилась.
Як вбачається з характеристики, виданої секретарем сільради А. Романенко від 04.11.2025 року за вих. № 579, ОСОБА_1 характеризується позитивно. Проживає разом з батьками та виховує неповнолітнього сина. Скарг жителів села на поведінку ОСОБА_1 до Піщанської сільради не надходило. 
З Висновку органу опіки та піклування виконкому Піщанської сільської ради, затвердженого рішенням виконкому Піщанської сільської ради від 23.03.2026 року № 7-1 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні дитини, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За вказаних обставин суд вважає за доцільне позбавивши батьківських прав відповідачки щодо її сина, задовольнити позовні вимоги і в частині стягнення аліментів на утримання дитини
Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи потреби неповнолітнього сина, а також те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , 2011 року народження, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду – 07.11.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Суд також враховуючи, що заявлені дві позовні вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір у сумі 1211.20 грн, сплачений ним за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, та на користь держави 1211.20 грн – за позовну вимогу про стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 10, 141, 264, 265, 274 ЦПК України, ст.ст. 164, 166, 180-182 СК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Піщанської сільської ради, Орган опіки та піклування виконкому Піщанської сільської ради до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав – задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду – 07.11.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211.20 грн, сплачений ним за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1211.20 грн – за позовну вимогу про стягнення аліментів.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя      Середа Л.В.