Справа № 560/14388/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

20 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – відповідач), у якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо застосування з 01.02.2020 та з 01.02.2023 до розрахунку і виплати пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром та здійснення виплати без індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» і постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01.02.2020 та з 01.02.2023 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням з 01.03.2024 індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185, та з урахуванням з 01.03.2025 індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209, з урахуванням вже виплачених сум.
Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 20.05.2026 в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Вказує, що є пенсіонером з числа осіб, звільнених з військової служби, та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII.
Зазначає, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №560/17835/24 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок і виплату його пенсії з 01.02.2020 та з 01.02.2023.
Стверджує, що на виконання цього судового рішення відповідач провів перерахунок пенсії, однак при визначенні розміру пенсії до виплати застосував обмеження максимальним розміром.
Посилається на те, що з 01.03.2024 розмір його пенсії після індексації становив 27174,93 грн, а з 01.03.2025 - 28674,93 грн, однак відповідач визначив до виплати 23610,00 грн, посилаючись на максимальний розмір пенсії.
На думку позивача, такі дії відповідача є протиправними, оскільки положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, якими передбачалося обмеження пенсії максимальним розміром, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 №7-рп/2016.
Позивач також посилається на рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(II)/2022, яким визнано неконституційними приписи статті 2 Закону України від 08.07.2011 №3668-VI у частині поширення їх дії на пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-XII.
Позивач вважає, що відповідач не мав правових підстав обмежувати його пенсію максимальним розміром, у тому числі після індексації, проведеної з 01.03.2024 та з 01.03.2025.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову.
Зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з 05.11.2004 та отримує пенсію відповідно до Закону №2262-XII.
Посилається, зокрема на статті 43, 63 Закону №2262-XII та статтю 2 Закону №3668-VI, відповідно до яких, на його думку, максимальний розмір пенсії, призначеної або перерахованої відповідно до Закону №2262-XII, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Також відповідач зазначає, що законами України про Державний бюджет України на 2024 та 2025 роки встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому максимальний розмір пенсії позивача становить 23610,00 грн.
Стверджує, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України №185 позивачу з 01.03.2024 відображено індексаційне підвищення, унаслідок чого розмір пенсії становив 27174,93 грн, однак з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати визначено 23610,00 грн.
Посилається на те, що, крім того, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №209 позивачу з 01.03.2025 відображено індексаційне підвищення, унаслідок чого розмір пенсії становив 28674,93 грн, однак до виплати також визначено 23610,00 грн.
Щодо рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(II)/2022 відповідач зазначає, що воно, на його думку, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у запропонованому позивачем обсязі.
Також відповідач посилається на необхідність урахування фінансових можливостей держави та бюджетних обмежень.
У відзиві на позов відповідач просить провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін та повідомити про час та місце розгляду справи з метою участі в судовому засіданні представника управління.
Розглянувши клопотання, матеріали справи, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Разом з тим, згідно з частиною шостою статті 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
За пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Так, зміст позовних вимог свідчить, що ця справа стосується саме оскарження фізичною особою дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо призначення, обчислення, перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити дії, пов`язані з реалізацією права на пенсійне забезпечення.
Отже, справа належить до категорії справ, передбачених пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України.
Суд також враховує, що спірні обставини у цій справі встановлюються на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи.
При цьому, клопотання відповідача не містить посилань на необхідність допиту свідків, призначення експертизи, дослідження речових доказів або встановлення обставин, які неможливо з`ясувати на підставі письмових матеріалів справи.
Відповідач також не зазначив, які саме обставини справи не можуть бути встановлені без проведення судового засідання з повідомленням сторін.
Водночас, саме по собі бажання представника відповідача взяти участь у судовому засіданні не є достатньою підставою для відступу від письмового провадження у справі, яка законом віднесена до категорії справ, що розглядаються без повідомлення учасників.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 640/11869/20, за якою особливістю спрощеного позовного провадження є, зокрема, дослідження судом доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, а суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення такого судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи. При цьому суд має надати оцінку відповідному клопотанню та мотивувати висновок щодо наявності або відсутності підстав для його задоволення.
У постанові від 28 листопада 2024 року у справі № 580/6572/22 Верховний Суд, посилаючись на зазначений правовий висновок, також виходив із того, що доводи про помилковий розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження є безпідставними, якщо сторона не зазначає, які саме обставини справи не були встановлені у зв`язку з розглядом справи без повідомлення учасників.
При цьому, розгляд справи без повідомлення сторін не позбавляє учасників справи права подавати заяви по суті справи, докази, пояснення, заперечення, клопотання та інші процесуальні документи у порядку і строки, визначені КАС України.
З огляду на викладене вище, враховуючи предмет спору, категорію справи, характер доказів, відсутність обґрунтування необхідності усного розгляду, а також приписи пункту 2 частини першої статті 263 та пунктів 1, 2 частини шостої статті 262 КАС України, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін задоволенню не підлягає.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером з числа осіб, звільнених з військової служби, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №560/17835/24 (набрало законної сили 25.06.2025) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020 та 01.02.2023 на підставі довідках ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.09.2024 №ХС49408; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01.02.2020 та 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідках ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.09.2024 №ХС49408, з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №560/17835/24 залишено без змін.
Позивач 04.07.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про виконання рішення суду. 
У цій заяві позивач просив повідомити про стан виконання судового рішення, надати інформацію щодо розміру заборгованості, помісячний розрахунок, причини непогашення заборгованості, а також розрахунки пенсії станом на 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, 01.03.2023, 01.03.2024, 01.03.2025 і станом на дату надання відповіді.
Листом від 21.07.2025 №8857-7735/К-03/8-2200/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду у справі №560/17835/24.
У матеріалах справи наявні, серед інших, лист відповідача від 21.07.2025 №8857-7735/К-03/8-2200/25 та перерахунки пенсії позивача, зокрема станом на 01.02.2020, 01.02.2023, 01.03.2024 та 01.03.2025.
Із перерахунку пенсії станом на 01.03.2024 вбачається, що розмір пенсії позивача після проведення індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 становив 27174,93 грн.
Водночас, у цьому перерахунку відповідач визначив розмір пенсії до виплати у сумі 23610,00 грн, тобто застосував обмеження максимальним розміром.
Із перерахунку пенсії станом на 01.03.2025 вбачається, що розмір пенсії позивача після проведення індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 становив 28674,93 грн.
При цьому, у цьому перерахунку відповідач також визначив розмір пенсії до виплати у сумі 23610,00 грн, тобто повторно застосував обмеження максимальним розміром.
Зазначені обставини також визнаються відповідачем у відзиві, в якому він прямо зазначає, що після індексації з 01.03.2024 розмір пенсії позивача становив 27174,93 грн, а з 01.03.2025 - 28674,93 грн, однак до виплати визначено 23610,00 грн.
Отже, суд встановив, що відповідач відобразив індексаційне підвищення у розрахунках пенсії позивача, однак фактично не забезпечив виплату пенсії у розмірі, визначеному після такого підвищення, оскільки застосував обмеження максимальним розміром.
Спірним у цій справі є питання правомірності застосування відповідачем обмеження максимальним розміром до пенсії позивача, призначеної відповідно до Закону №2262-XII, у тому числі під час виплати пенсії після індексації з 01.03.2024 та з 01.03.2025.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі – Закон №2262-XII у редакціях, чинних у спірні періоди) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 1-1 Закону №2262-XII, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини третьої статті 43 Закону №2262-XII, пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною вісімнадцятою статті 43 Закону №2262-XII, у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
За частиною першою статті 63 Закону №2262-XII, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Згідно з частиною другою статті 63 Закону №2262-XII, якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-XII, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI було запроваджено обмеження максимального розміру окремих пенсій, зокрема пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано неконституційними положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, якими було передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також тимчасове обмеження максимального розміру пенсії.
Відповідно до змісту пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Отже, з 20.12.2016 частина сьома статті 43 Закону №2262-XII втратила чинність і не могла бути застосована відповідачем як підстава для обмеження пенсії позивача максимальним розміром.
Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(II)/2022 визнано неконституційними приписи статті 2 Закону №3668-VI у частині поширення їх дії на Закон №2262-XII.
У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(II)/2022 визначено, що приписи статті 2 Закону №3668-VI, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
За таких обставин, станом на 01.03.2024, 01.03.2025 та станом на липень 2025 року приписи статті 2 Закону №3668-VI у частині поширення обмеження максимального розміру пенсії на пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-XII, також не могли бути застосовані відповідачем.
Відповідно до змісту пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», у редакції, чинній станом на 01.03.2024, з 1 березня 2024 року перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного цією постановою.
Згідно із змістом підпункту 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185, у редакції, чинній станом на 01.03.2024, з 1 березня 2024 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону №2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом, та членам їх сімей підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови.
Відповідно до змісту пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», у редакції, чинній станом на 01.03.2024, розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії не може перевищувати 1500 грн.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», у редакції, чинній станом на 01.03.2025, установлено, що з 1 березня 2025 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році”, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,115.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», у редакції, чинній станом на 01.03.2025, установлено, що з 1 березня 2025 р.: розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році”, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” та підпункту 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2024 р. включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови.
Підвищення пенсії, передбачене абзацом першим цього підпункту, встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 р. № 713 “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб”.
Підвищення пенсії на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, застосовується також у разі поновлення виплати пенсії, призначеної до 31 грудня 2024 р. відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, та перерахунку пенсії відповідно до зазначеного Закону, крім перерахунків у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за зазначеним Законом.
Підвищення пенсії, передбачене цим підпунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», у редакції, чинній станом на 01.03.2025, установлено, що: у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктом 1 і підпунктами 1-7 пункту 2 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктом 1 та підпунктами 1-7 пункту 2 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень; пенсії, перераховані відповідно до цієї постанови, виплачуються з урахуванням положень статті 46 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” і постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 р. № 1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану”.
Так, у цій справі позивач не оскаржує обмеження розміру індексаційного підвищення сумою 1500 грн як самостійне обмеження. 
Спір стосується застосування відповідачем загального максимального обмеження пенсії сумою 23610,00 грн після проведення перерахунку та індексації пенсії.
У той же час, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII, після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.
Зокрема, у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 Верховний Суд зазначив, що після рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII втратили чинність і не підлягають застосуванню, а тому обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-XII, максимальним розміром є протиправним.
Аналогічний підхід викладено, серед інших, у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №340/2476/21, від 25.07.2022 у справі №580/3451/21, від 30.08.2022 у справі №440/994/20, від 17.03.2023 у справі №340/3144/21, від 10.05.2023 у справі №640/33630/20.
У цих постановах Верховний Суд виходив із того, що після рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 у Законі №2262-XII відсутня чинна норма, яка б передбачала обмеження пенсій, призначених за цим Законом, максимальним розміром.
Крім того, Верховний Суд у наведеній судовій практиці зазначив, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, найбільш сприятливий для особи.
Зокрема, у постанові від 23.10.2024 у справі №560/2041/22 Верховний Суд також зазначив, що зміни, внесені до частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII після її визнання неконституційною, є нереалізованими, оскільки така частина статті втратила чинність з 20.12.2016.
Щодо правомірності застосування відповідачем максимального обмеження пенсії позивача, то суд зазначає про таке. 
Відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій, зокрема посиланням на статтю 43 Закону №2262-XII, статтю 2 Закону №3668-VI, закони України про Державний бюджет України на 2024 та 2025 роки, а також постанови Кабінету Міністрів України №185 і №209.
Суд не погоджується з такими доводами відповідача з таких підстав.
По-перше, посилання відповідача на статтю 43 Закону №2262-XII є помилковим у частині застосування максимального обмеження пенсії, оскільки відповідач фактично застосував положення частини сьомої статті 43 цього Закону, які втратили чинність з 20.12.2016 на підставі рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016.
Станом на 01.02.2020, 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025 та станом на липень 2025 року Закон №2262-XII не містив чинної норми, яка б дозволяла обмежувати пенсію позивача максимальним розміром.
По-друге, посилання відповідача на статтю 2 Закону №3668-VI не враховує рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(II)/2022, яким відповідні приписи цього Закону визнано неконституційними у частині поширення їх дії на пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-XII.
Щодо періоду до втрати чинності приписами статті 2 Закону №3668-VI після спливу шести місяців з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(II)/2022, то суд враховує, що Верховний Суд у своїй сталій практиці виходить із пріоритету застосування Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не статті 2 Закону №3668-VI, якщо таке застосування призводить до обмеження пенсії військового пенсіонера максимальним розміром.
По-третє, закони України про Державний бюджет України на 2024 та 2025 роки встановлюють розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, але самі по собі не є належною матеріально-правовою підставою для обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-XII, максимальним розміром.
Таке обмеження може застосовуватися лише за наявності чинної норми закону, яка прямо передбачає відповідне обмеження для пенсій, призначених за Законом №2262-XII.
Однак у спірних правовідносинах такої чинної норми немає.
По-четверте, постанови Кабінету Міністрів України №185 та №209 регулюють питання індексації пенсійних і страхових виплат, однак не можуть відновлювати дію норми закону, яка втратила чинність унаслідок рішення Конституційного Суду України.
Водночас, Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями встановлювати або відновлювати обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-XII, максимальним розміром у спосіб, який суперечить Конституції України, Закону №2262-XII та рішенням Конституційного Суду України.
Формулювання у постановах Кабінету Міністрів України №185 та №209 щодо проведення підвищення пенсій у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, не створює самостійної підстави для обмеження пенсії позивача, оскільки закон, який міг би визначати таке обмеження для пенсій за Законом №2262-XII, у спірних правовідносинах не підлягає застосуванню.
Отже, застосування відповідачем максимального обмеження до пенсії позивача при її розрахунку та виплаті є протиправним.
Із приводу індексації за постановами Кабінету Міністрів України №185 та №209, то суд вказує на таке. 
Позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення виплати пенсії без індексації, передбаченої постановами Кабінету Міністрів України №185 та №209.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач відобразив індексаційне підвищення у розрахунках пенсії позивача з 01.03.2024 та з 01.03.2025.
Так, з 01.03.2024 розмір пенсії позивача після індексації становив 27174,93 грн.
З 01.03.2025 розмір пенсії позивача після індексації становив 28674,93 грн.
При цьому, після відображення індексаційного підвищення відповідач застосував до пенсії позивача максимальне обмеження та в обох випадках визначив до виплати 23610,00 грн.
Суд не погоджується з формальним підходом, за яким відображення індексації у розрахунку пенсії саме по собі означає належне виконання постанов Кабінету Міністрів України №185 та №209.
Право позивача порушене не лише тоді, коли індексацію не нараховано, а й тоді, коли після її нарахування пенсія фактично виплачується у меншому розмірі через протиправне максимальне обмеження.
Отже, фактична невиплата позивачу пенсії в повному нарахованому розмірі, у тому числі з урахуванням індексації, є наслідком саме застосування відповідачем максимального обмеження пенсії.
Тому позовні вимоги в частині індексації підлягають задоволенню не з мотивів повної відсутності її нарахування, а з мотивів невиплати пенсії у повному розмірі після такого нарахування внаслідок протиправного застосування максимального обмеження.
Щодо способу захисту, то суд виходить із таких міркувань. 
Зміст заявлених позовних вимог свідчить, що позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо застосування максимального обмеження та зобов`язати відповідача здійснювати виплату пенсії без такого обмеження, з урахуванням індексацій.
З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права є визнання протиправними дій відповідача щодо застосування максимального обмеження пенсії та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу з 01.02.2020 та з 01.02.2023 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням з 01.03.2024 індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №185, та з урахуванням з 01.03.2025 індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №209, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таке формулювання способу захисту відповідає суті заявлених позовних вимог, не змінює предмета спору та забезпечує ефективне поновлення порушеного права позивача.
Із приводу доводів відповідача про фінансові можливості держави, то суд зазначає про таке. 
Відповідач, серед іншого, посилається на фінансові можливості держави та бюджетні обмеження.
Суд відхиляє ці доводи відповідача, виходячи з такого.
Реалізація особою права на пенсійне забезпечення, визначеного законом, не може бути поставлена в залежність від бюджетних призначень або фінансових можливостей органу Пенсійного фонду України, якщо таке право встановлено законом і підтверджується матеріалами справи.
Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на підставі та у спосіб, визначені Конституцією і законами України, а не на власний розсуд змінювати обсяг гарантованого пенсійного забезпечення шляхом застосування норми, яка втратила чинність або не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
З огляду на викладене вище, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності застосування до пенсії позивача обмеження максимальним розміром.
Матеріалами справи підтверджено, що пенсія позивача була визначена у розмірах, які перевищують фактично виплачену суму 23610,00 грн, а невиплата повного розміру пенсії стала наслідком застосування відповідачем максимального обмеження.
За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо застосування з 01.02.2020 та з 01.02.2023 до розрахунку і виплати пенсії позивача обмеження максимальним розміром є протиправними.
Також протиправними є дії відповідача щодо застосування такого обмеження під час виплати пенсії після нарахування індексації з 01.03.2024 та з 01.03.2025, що призвело до невиплати позивачу пенсії у повному нарахованому розмірі з урахуванням індексацій.
З огляду на викладене вище, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо застосування з 01.02.2020 та з 01.02.2023 до розрахунку і виплати пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром, у тому числі під час виплати пенсії після нарахування індексації з 01.03.2024, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», та індексації з 01.03.2025, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020 та з 01.02.2023 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням з 01.03.2024 індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», та з урахуванням з 01.03.2025 індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять ) грн 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений