Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/1853/26
Провадження № 2-др/711/47/26

ДОДАТКОВЕ 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» – адвоката Андрущенка М.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа №711/1853/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
27.04.2026р. суд ухвалив рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 задовольнив частково. 
01.05.2026р. представником позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» – адвокатом Андрущенком М.В. до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2 900 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог), (надійшла до суду 04.05.2026р.). 
В судове засідання представник позивача – адвокат Андрущенко М.В. не з`явився, але в заяві про ухвалення додаткового рішення просив розглянути таку заяву у відсутність представника позивача. 
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом доставлення судової повістки-повідомлення про виклик до суду до електронної скриньки відповідача (документ доставлений 11.05.2026р.). 
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру понесених сторонами судових витрат, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача участі в розгляді справи 27.04.2026р. не брав. Разом з тим, представник позивача у позовній заяві зазначав, що позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., докази понесення яких ним будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
Судове рішення у даній справі про часткове задоволення позову ухвалене 27.04.2026р. Із заявою про ухвалення додаткового рішення представник позивача звернувся до суду 01.05.2026р., тобто в межах строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оскільки за наслідками розгляду справи по суті позовні вимоги були задоволені судом частково, то витрати позивача на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги в розмірі 2 900 грн. – пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу ним надано: копію договору про надання правничої допомоги №06-05/2025 від 06.05.2025р. /а.с. 56-58/, копію ордеру серії АН №1685995 від 08.05.2025р. /а.с. 50/, копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №6216, видане Андрущенку М.В. /а.с. 60/, копію заявки на надання послуг №3714607571 від 30.07.2025р. /а.с. 92, 93/, копію акту приймання передачі наданих послуг №3714607571 від 01.05.2026р. до Договору №06-05/2025 від 06.05.2025р. про надання правничої допомоги від 06.05.2025р. /а.с. 91/.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій, які обумовили витрати адвокатом його робочого часу: 
- складання правової документації процесуального характеру (позовної заяви та клопотання про витребування доказів), супровід процесу розгляду справи в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами Замовника, в будь-якому форматі судочинства, в тому числі, але не виключно, із використанням ресурсу «Електронний суд», вартість послуг визначена пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (58%), що складає 2 900 грн. 
Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, а також враховуючи часткове задоволення позову (58,37%), суд доходить висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу – 2 900 грн. є обґрунтованим та співмірним з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді) та вимогам п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. 
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11-13, 133, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

в и р і ш и в:

Заяву представника позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» – адвоката Андрущенка М.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу – задовольнити.
Стягнути із  ОСОБА_1  (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» (ЄДРПОУ 44127243; місцезнаходження за адресою: вул. Верхній Вал, буд. 10, поверх 2, офіс 5, м. Київ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2 900 грн. 
Додаткове заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд додаткового заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного додаткового заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст додаткового рішення складений 29.05.2026 року. 

Головуючий: В.М. Скляренко