Справа № 606/353/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року       м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Марціцкої І.Б.
з участю секретаря Пазірович Д.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовля у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Пацула Василь Олександрович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради про визнання колишнів членів колгоспного двору такими, що втратили право на частку в майні та про визнання права власності на житловий будинок , -
В С Т А Н О В И В:
Адвокат Пацула Василь Олександрович звернулися в суд із позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради про визнання колишнів членів колгоспного двору такими, що втратили право на частку в майні та про визнання права власності на житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог позивач вказує, що житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 належав до колгоспного двору, що складається із 2 членів: донька ОСОБА_1 , головою якого була ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок та усе належне їй майно . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належну їй частку житлового будинку, яку прийняла ОСОБА_1  в порядку передбаченому законодавством. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами  за заповітом після смерті ОСОБА_4 у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Посилаючись на наведене позивач, просить задовольнити позов.
Представник позивача в судове засідання до суду не з`явився, просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.
Відповідачі  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, однак надали заяви, відповідно до яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги визнали.
Представник відповідача Микулинецької селищної ради у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надав.
За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося
Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.
Як вбачається із довідки виданої Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області №1653 від 11.11.2025, що житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1  належить до колгоспного двору; станом на 15.04.1991 року в житловий будинку із господарськими будівлями та спорудами, були зареєстровані донька ОСОБА_5 , онук ОСОБА_3 , донька ОСОБА_6 , головою якого була ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 30.10.1992 рок узареєстрували шлюб.
11.12.1987 року ОСОБА_5 та її син ОСОБА_3 вибули із господарства до м. Ялта, ОСОБА_5 не працювала та не брала участі в утриманні майна понад три роки, а тому втратила право на частку у колгоспному дворі. 10.12.1988 ОСОБА_2 тимчасово повернулася, однак у травні 1989 року працевлаштувалась та остаточно вибула із сином ОСОБА_3 , припинивши ведення спільного господарства та участь у формуванні спільного майна двору.
Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше
У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Відповідно до ст.ст. 120-121, ст. 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними.
Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із членів колишнього колгоспного двору ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що по АДРЕСА_1 , які проживали в ньому належало на праві спільної сумісної власності по 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
Як вбачається із заповіту, посвідченого Струсівським сільським головою 28.04.2001 року, ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 належний їй житловий будинок та усе належне їй майно.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Струсівською сільськоюрадою Теребовлянського району Тернопільської області 19.05.2008 року.
Після смерті  ОСОБА_4 відкрилася спадщина за заповітом на належну їй частку житлового будинку, яку прийняла ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.
Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. №258/02-31 від 18.12.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 у зв"язку із відсутністю правовстановлюючих документів . Спадкоємці, які мають право на обов"язкову частку - відсутні.
Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного
Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з нормами ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до вимог ч.1ст.1233 ЦПК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Як вбачаєтьсяз вимог ч.1 ст.1235 ЦПК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин
Відповідно довимог ч.1ст.1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, беручи до уваги те, що згідно норм матеріального права частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Пацула Василь Олександрович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради про визнання колишнів членів колгоспного двору такими, що втратили право на частку в майні та про визнання права власності на житловий будинок є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 3,4, 12,81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.392, 1233,1268 Цивільного кодексу України, суд ,-
В ИР ІШ ИВ :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради про визнання колишнів членів колгоспного двору такими, що втратили право на частку в майні  задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 колишнього члена колгоспного двору такою, що втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору у житловому будинку із надвірними будівлями та спорудами, що розташований по  АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 колишнього члена колгоспного двору таким, що втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору у житловому будинку із надвірними будівлями та спорудами, що розташований по  АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1  право власності на житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , з якого 1/2 частка житлового будинку в порядку спадкування  за заповітом після смерті  ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/2 частка житлового будинку  на яку вона має право як члена колишнього колгоспного двору .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду .
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Головуючий суддя І.Б. Марціцка