Справа № 396/143/26
Номер провадження по справі 2-а/387/11/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі:

головуючого судді   Майстера І. П. 
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.
розглянувши в письмовому провадженні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області адміністративну справу за позовом представника позивача Піун С.П., в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення
В С Т А Н О В И В :
Представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у якій зазначив, що 18.01.2026 інспектором патрульної поліції відносно нього було винесено постанову серії БАД № 984445 про притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладено штраф.
Сторона позивача вважає, що згідно з текстом постанови його звинувачено у порушенні п. 5.34 (або п. 26.2 «а») ПДР України, а саме — у здійсненні транзитного руху в житловій зоні.
Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з таких підстав, а саме: відсутність складу правопорушення, відсутність доказів вчинення правопорушення, наявність процесуальних порушень працівником поліції.
Отже об`єктивна сторона правопорушення за п. 26.2 «а» ПДР передбачає саме транзитний рух. У даному випадку позивач не здійснював транзиту, а забирав свою дружину, яка прямувала до дому, розташованого за адресою: с. Гатне, вул. Південна, 6а. Зупинка для посадки пасажира виключає поняття транзитного руху.
Відповідно до ст. 251 КпАП України та ст. 77 КАС України, обов`язок доказування вини покладається на орган влади. Інспектором не було надано жодних відео- чи фотодоказів того, що транспортний засіб перетнув зону без зупинки.
Згідно зі ст. 283 КпАП України, постанова повинна містити відомості про технічний засіб фіксації. В оскаржуваній постанові такі дані відсутні або є некоректними.
Стаття 7 КпАП України визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Отже з даною постановою позивач не погоджується, вважає її протиправною, а тому вимушений її оскаржити в судовому порядку. 
Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 16 березня 2026 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
На підставі ст. 262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі здійснення розгляду справи за відсутності учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Представник відповідача Департамент патрульної поліції (далі — Відповідач), належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, подав відзив, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Вважає постанову законною та обґрунтованою, а позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідач зазначає, що 18 січня 2026 року о 15 годині 30 хвилин Позивач, керуючи автомобілем TESLA 3, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Києві по вул. Чабанівській, не виконав вимогу дорожнього знака 5.34 «Житлова зона» та здійснив транзитний рух у зоні дії вказаного знака, чим порушив п. 26.2 «а» Правил дорожнього руху України.
На відеозаписі, який міститься в матеріалах справи, Позивач власноручно надав такі пояснення: «Я знав, що тут пішохідна зона, але всі тут завжди їздять». Згодом Позивач додав, що йому було б дуже довго здійснювати об`їзд через затори, та просив не складати адміністративну постанову, а обмежитись усним зауваженням. Зазначене свідчить про визнання Позивачем факту вчинення адміністративного правопорушення.
Посадова особа поліції, керуючись ст. 252 КпАП України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, оцінила наявні докази, врахувала відібрані у водія пояснення (як зафіксовано на відео на 3 хв. 21 с.) та дійшла висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України.
Поліцейський, реагуючи на повідомлення мешканців житлової зони, які систематично скаржаться на транзитний проїзд транспортних засобів, діяв у межах наданих повноважень, дотримав процедури притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої кпап, та виніс постанову, яка відповідає вимогам ст. 283 КпАП України. Зокрема, у пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено номер нагрудного реєстратора інспектора, що спростовує твердження Позивача про відсутність даних про технічний засіб фіксації.
Отже представник Департаменту патрульної поліції просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначила про таке.
Відповідач стверджує, що позивач порушив вимоги п. 26.2 «а» ПДР України (транзитний рух у зоні обмеження). Це твердження повністю спростовується фактичними обставинами. Транзитний рух — це проїзд через територію без зупинки. Проте в день події позивач рухався вказаною ділянкою дороги з конкретною метою: забрати свою дружину, яка проживає за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Гатне, вул. Південна, 6а. Ця дорога є одним (коротшим) шляхом сполучення, що веде безпосередньо до населеного пункту Гатне. Оскільки кінцевою метою поїздки була зупинка для посадки пасажира (дружини) за вказаною адресою в межах зони, такий рух за своєю суттю не є транзитним. Згідно з ПДР, обмеження не стосуються транспортних засобів, що обслуговують громадян, які проживають у цій зоні, або прямують до об`єктів, розташованих на цій території.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності рішення покладається на відповідача.
Відповідач посилається на відеозапис із бодікамери № 470621. Однак цей запис фіксує лише процес спілкування інспектора з водієм після зупинки. У матеріалах справи відсутній будь-який доказ безперервного руху автомобіля через усю зону без зупинки. Без фіксації факту проїзду всієї зони наскрізь твердження про «транзитність» є лише суб`єктивною думкою інспектора, що не підтверджена належними доказами (ст. 251 КпАП України).
Відповідач маніпулює фактом розбіжності пояснень водія на місці зупинки та в позові. Наголошуємо, що водій не є юристом і в момент зупинки перебував у стресовому стані. Проте правова позиція, викладена адвокатом у позові та цій відповіді, базується на документальних фактах (проживання дружини в с. Гатне).
Згідно зі ст. 62 Конституції України, вина має бути доведена належним чином, а всі сумніви тлумачаться на користь особи. Відповідач не надав доказів, які б спростовували мету поїздки позивача — доїзд до місця проживання дружини. 
Зазначення номера бодікамери в п. 7 постанови не є автоматичним доказом вини, якщо сам зміст відеозапису не відображає моменту вчинення правопорушення — транзитного руху без зупинки.
Представник позивача просить суд позов задовольнити.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження дослідивши наявні докази, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №984445 інспектором патрульної поліції 18.01.2026 о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем TESLA 3, номерний знак НОМЕР_1 у м.Київ Чабанівська, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.34 «Житлова зона» та здійснив рух в зоні дорожнього знаку, чим порушив п. 26.2 а., Правил дорожнього руху України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п.2 розділу 4 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 №1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КпАП України.
Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Також, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Правилами Дорожнього Руху (ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КпАП України адміністративна відповідальність настає, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та правил руху. При цьому обов`язковою умовою притягнення особи до відповідальності є наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, що включає об`єктивну сторону, яка має бути доведена належними та допустимими доказами.
Згідно з п. 26.2 «а» Правил дорожнього руху України у житловій зоні забороняється транзитний рух транспортних засобів. Таким чином, об`єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає саме у здійсненні транзитного руху, тобто проїзду через житлову зону без мети зупинки чи обслуговування об`єктів, розташованих у цій зоні.
Суд бере до уваги доводи позивача про те, що його рух був обумовлений необхідністю доїзду до конкретної адреси з метою посадки пасажира (дружини), яка проживає у межах відповідної території. Такі обставини самі по собі виключають ознаки транзитного руху, оскільки свідчать про наявність цільового заїзду до житлової зони.
Разом з тим, відповідно до ст. 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача. Відповідачем як доказ надано відеозапис з нагрудної камери, однак із його змісту вбачається лише факт спілкування інспектора з водієм після зупинки транспортного засобу. Вказаний відеозапис не містить фіксації самого моменту руху транспортного засобу через житлову зону, а також не підтверджує здійснення саме транзитного проїзду без зупинки.
Інших належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт вчинення позивачем саме транзитного руху у розумінні п. 26.2 «а» ПДР України, відповідачем суду не надано, що суперечить вимогам ст. 251 КпАП України.
Щодо посилань відповідача на пояснення позивача, надані під час зупинки, суд зазначає, що такі пояснення повинні оцінюватися у сукупності з іншими доказами. Самі по собі вони не можуть вважатися достатнім доказом наявності складу правопорушення без підтвердження об`єктивних обставин події.
Крім того, відповідно до принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У даному випадку наявні сумніви щодо характеру руху позивача (транзитний чи цільовий), які не були усунуті відповідачем.
Доводи позивача щодо процесуальних порушень при винесенні постанови суд оцінює критично, оскільки зазначення у постанові номера технічного засобу фіксації формально відповідає вимогам ст. 283 КпАП України.
Судом також враховується, що відповідно до Наказу МВС України від 07.11.2015 №1395, яким затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, оголошення суті справи, роз`яснення особі її прав та обов`язків.
Як вбачається з дослідженого судом відеозапису, інспектор патрульної поліції таких дій не вчинив: не представився, не роз`яснив позивачу його процесуальні права, зокрема право на правову допомогу, та фактично розпочав фіксацію правопорушення без дотримання визначеної процедури.
Такі дії суперечать не лише вимогам зазначеної Інструкції, але й гарантіям, передбаченим ст. 268 КпАП України, що свідчить про порушення встановленого законом порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.
При цьому суд зазначає, що відповідно до принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи (ст. 9 КАС України), суд не обмежений лише доводами сторін, а зобов`язаний надати оцінку всім доказам, наявним у матеріалах справи, незалежно від того, чи посилаються на них учасники справи.
Отже, встановлені судом порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності є додатковою підставою для висновку про протиправність оскаржуваної постанови.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.
Оскільки відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень — орган Національної поліції, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань такого органу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 243-246, 286 КАС України, ст.ст. 251, 288 КпАП України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги за позовом представника позивача Піун С.П., в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -задовольнити.
Постанову серії БАД №984445 про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладення штрафу в розмірі 340 гривень скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 ( п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;
Відповідач: Департамент патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646, м. Київ вул.Ф. Ернста,3).

Суддя 
Добровеличківського районного суду 
Кіровоградської області Майстер І. П.