Дата документу 16.06.2026	Справа № 552/1087/24	
 	Провадження № 2/554/1661/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд м. Полтави у складі:
головуючий суддя: Сініцин Е.М., 
за участю секретаря: Кувіти М.М., 
розглянувши в відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, –

В С Т А Н О В И В :

Позивач – ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови йому в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді з 01.01.2012, з 01.04.2012,з 01.07.2012, з 01.10.2012, з 01.12.20212, з 01.01.2013, з 01.12.2013, з 01.09.2015, з 01.05.2016, з 01.12.2016 відповідно до довідок, виданих апеляційним судом полтавської області. 
В листопаді 2020 року він разом із заявою про примусове виконання рішення у справі № 440/483/21 направив оригінал виконавчого листа №440/483/21 від 10.01.2022 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області. Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області постановою від 14.12.2020 року відкрило виконавче провадження, але відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення до цього часу не виконав, посилаючись на відсутність коштів у Державному бюджеті України.
Він вказує, що вже майже 5(п`ять) років позбавлений права розпоряджатися своїми коштами на відтворення своєї життєдіяльності, однак відповідач декларативно посилається на норми законів та нормативно-правових актів України, якими передбачена діяльність державних органів України, з метою виправдати свою бездіяльність і умисне невиконання судового рішення. Разом з тим, відповідач умисно приховує свою бездіяльність і тим самим посилається на відсутність коштів для виплати заборгованості. 
З умисної вини Державного органу - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, я протягом тривалого часу позбавлений отримання заборгованості у розмірі 1 622 949,91 грн. пенсії – щомісячного довічного грошового утримання. 
Рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Тривале невиконання рішення про стягнення грошових коштів, багаторічне відстоювання справедливості, зумовили виникнення та існування протягом тривалого часу нестійкого психічного стану, змусили його функціонувати за умов постійного діючого стресового фактору, дискомфорту. 
Із висновку експерта № 1350, проведеного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. БОКАРІУСА» Донецького відділення від 19 лютого 2024 року вбачається, що «1. Ситуація незаконного недоотримання щомісячного довічного грошового утримання вплинула на особистість ОСОБА_2 , як психотравмуючий фактор. Вплив психотравмуючого фактору на особистість ОСОБА_1 полягає у заподіянні значних перешкод його звичній життєдіяльності, подолання яких протягом тривалого часу й дотепер вимагає від ОСОБА_1 додаткових надлишкових зусиль. Зазначене суттєво негативно вплинуло на його психологічний стан, значно перешкодило оптимальному та звичному для його особистості соціальному функціонуванню, зруйнувало життєві плани та перспективи, порушило зміст та якість усталеного життя. 2. Ситуація незаконного недоотримання щомісячного довічного грошового утримання зумовила й підтримує у ОСОБА_2 протягом тривалого часу (п`ять років) існування психологічно складних (на моральному рівні) негативних переживань (моральні страждання). Завдані ОСОБА_1 моральні страждання деструктивно впливають на всі основні сфери його життєдіяльності і, у зв`язку з їх інтенсивністю, стійкістю, тривалістю впливу та негативними наслідками для його особистості є суттєвими. Наявність моральних страждань, які мають стійке місце в особистості ОСОБА_1 безпосередньо пов`язані із незаконним недоотриманням щомісячного довічного грошового утримання. 3. Розмір грошової компенсації ОСОБА_1 за заподіяні моральні страждання завданими незаконним недоотримуванням пенсійних виплат становить 216 МЗП (двісті шістнадцять мінімальних заробітних плат), установлених на момент розгляду справи судом.»
Таким чином, враховуючи викладене, він просить стягнути з Державного органу - Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області на його користь моральну шкоду у визначеному експертизою розмірі 1 533 600 грн. 00 коп. (один мільйон п`ятсот тридцять три тисячі шістсот гривень 00 коп.) та витрати на проведення експертизи в розмірі 17 206 грн. 56 коп. (сімнадцять тисяч двісті шість гривень 56 коп.).
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2024 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 травня 2024 року цивільна справа передана за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2024 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2024 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті. 
Позивач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності.
Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив свою позицію викладену в відзиві на позовну заяву та зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/483/21 від 16.04.2021 року позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 січня 2012 року та нарахована заборгованість за період з 03.06.2013 по 31.12.2016 в розмірі 79 528,19 грн., яка повністю виплачена в жовтні 2024 року. Виплата довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. З огляду на викладене, судове рішення про зобов`язання управління вчинити певні дії, не можуть вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні статті 625 ЦК України, а отже відсутні правові підстави для застосування статті 625 ЦК України до даних правовідносин. 
Управління не є розпорядником коштів Державного бюджету України, а статтею 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачена компенсація трьох відсотків річних у разі несплати коштів за рішенням суду, тому відповідальним за виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/483/21 від 16.04.2021 року є Державна казначейська служба України. 
Вони вважають, що моральна шкода стягується на підставі ст.1167 ЦК України лише за наявності вини заподіювача. Нормами статті 8 Закону України №2262 передбачено, що виплата пенсії, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи Законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (підпункти 20,24 пункту 1 статті 116 Бюджетного кодексу України №2456-VІ від 08 липня 2010 року).
Позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди його здоров`ю, чи завдання йому інших втрат немайнового характеру з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені Позивачем.
Додатково зазначають щодо висновку експерта №1350 за результатами проведення судово-психологічного дослідження по заяві ОСОБА_3 – до компетенції органів Пенсійного фонду належить здійснення призначення/перерахунку/виплати пенсії та ніякий інший орган не може перебирати на себе повноваження Пенсійного фонду. Відповідний висновок експерта не носить зобов`язального характеру.
Також надають довідки про перерахування коштів ОСОБА_1 , в межах бюджетних асигнувань за період з жовтня 2025 року по травень 2026 року. 
В позові просять відмовити.
Крім того, вказують, що справа не підсудну суду загальної юрисдикції, а підлягає розгляду в адміністративному судочинстві, тому просять закрити провадження по справі. 
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши надані належні, допустимі та достовірні докази окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року по справі №440/483/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови йому в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді з 01.01.2012, з 01.04.2012, з 01.07.2012, з 01.10.2012, з 01.12.20212, з 01.01.2013, з 01.12.2013, з 01.09.2015, з 01.05.2016, з 01.12.2016 відповідно до довідок, виданих апеляційним судом Полтавської області. 
Копією виконавчого Листа від 16.04.2021 року та Постановою державного виконавця від 14.02.2022 року підтверджується відкриття виконавчого провадження ВП №68646556.
Позивач звертався до відповідача щодо умисного невиконання судового рішення від 16.04.2021 року, про що свідчить його заява від 22.02.2023 року.
З Відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 10.07.2023 року №14882 вбачається, що згідно отриманих відомостей встановлено, що вам проведено перерахунок довічного грошового утримання, заборгованість за період з 03.06.2013 по 31.12.2016 в розмірі 79 528,19 гривень облікована в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Отже Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року по справі №440/483/21, боржником виконане не в повному обсязі. Внаслідок чого, 22.05.2023 накладено на боржника штраф у сумі 5 100,00 гривень, та 29.05.2023 накладено на боржника штраф у сумі 10 200,00 гривень. 
Згідно наданих суду Повідомлень Головного Управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 02.08.2023 року та від 30.08.2023 року, заборгованість в розмірі 79 528,19 гривень облікована в органі Пенсійного фонду України та підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань. Сума коштів,нарахованих на виконання рішення суду від 16.04.2021 буде виплачена за окремою бюджетною програмою. 
Суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази невиконання відповідачем - Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Полтавській області Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року. 
Обґрунтовуючи невиконання рішення суду, відповідач посилається на відсутність відповідного фінансування у визначений бюджетний період.
Суд критично ставиться до зазначених доводів, адже саме на відповідача покладено обов`язок виконання рішення суду.
На переконання суду, виконання судового рішення передбачає не тільки, зокрема, здійснення дій, обов`язок вчинення яких покладено на конкретного учасника справи, а і безумовне прагнення до виконання таких дій.
Таке прагнення, на думку суду, полягає у забезпеченні, у разі необхідності, усіх без виключення умов для здійснення дій, обов`язок вчинення яких покладено на особу судовим рішенням.
У даному випадку таким забезпеченням умов для виконання рішення суду є відповідна реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Так, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, що затверджене Постановою КМУ від 23 липня 2014 року № 280, до завдань Пенсійного фонду України відноситься призначення (перерахунку) і виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці; забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.
Водночас, до завдань ПФУ належить і внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань, що передує вирішенню питання про щорічну виплату пенсій та, відповідно, інших видів грошового забезпечення, у тому числі щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.
Тобто, суд вважає, що у разі покладення на ПФУ чи його територіальні підрозділи обов`язку рішенням суду щодо здійснення дій по виплати грошового забезпечення, дії, які слід вчинити ПФУ чи його територіальному органу не обмежуються виключно здійсненням дій, передбачених рішенням суду, оскільки у випадку відсутності відповідного бюджетного фінансування ПФУ зобов`язаний також вчинити дії щодо формування відповідної державної політики з метою виконання судових рішень, якими було встановлено порушення в діяльності ПФУ.
Проте, у даному випадку, відповідачем лише констатовано факт відсутності фінансування, однак не наведено жодних доводів, що свідчили б про забезпечення ним умов для виконання рішення суду, не надано доказів, що вказували б на активну позицію відповідача щодо реалізації відповідної державної політики, з яких суд міг би встановити ефективність дій відповідача, спрямованих на виконання судового рішення, що суд розцінює як бездіяльність.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем не спростовано доводи позивача щодо невиконання ним судового рішення, відтак суд вважає можливим встановити обставини настання моральної шкоди внаслідок зазначеної бездіяльності відповідача. 
Вирішуючи питання про наявність моральної шкоди, що завдана ОСОБА_1 , суд виходить із наявності вини відповідача у її заподіянні та наявності моральних страждань позивача, їх характеристики, обсягу та тривалості, а також із наслідків, що спричинили такі моральні страждання.
В частинах 1 та 2 статті 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду закріплені в ст.1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає, що у своїй сукупності вони дозволяють встановити наявність моральної шкоди, що завдана позивачу бездіяльністю відповідача.
Тобто, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язано виконати Рішення суду, яке тривалий час не виконується в повному обсязі, що спричиняє позивачу моральні страждання.
Однак, суд частково погоджується з позицією відповідача, що позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди його здоров`ю, чи завдання йому інших втрат немайнового характеру з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені Позивачем.
Відповідно, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не в повній мірі доведений позивачем. 
Оцінюючи доказ наданий позивачем - Висновок експерта за результатами проведення судового психологічного дослідження по заяві ОСОБА_1 №1350 від 19.02.2024 року, суд вважає його неналежним і недопустимим, з огляду на наступне. 
Зазначеним Висновком експерта не враховано обставин кореляції моральної шкоди, виникнення якої встановлено у даній справі та моральної шкоди що могла виникнути внаслідок впливу на позивача інших факторів, що випливають, зокрема, із наявності аналогічних спорів за участю позивача, в яких також встановлюються обставини нанесення йому моральної шкоди. 
Так, у провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебували цивільні справи № 552/1087/24 (провадження № 2/554/4514/2024), № 552/1074/24 (провадження № 2/554/4651/2024) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, де позивачем надавався Висновок експерта №1263 від 13.02.2024 року, тобто проведений за п`ять днів до Висновку наданого позивачем у цій справі. 
А також, на порталі «Судова влада» зазначено, що позивач приймає участь у аналогічних справах, що перебувають на розгляді у різних судових інстанціях, де предметом розгляду в тому числі є і моральна шкода.
Тобто, суд вважає, що Висновок експерта не містить зазначення взаємопов`язаності наведених у ньому психотравмуючих факторів саме із моральною шкодою, що є предметом розгляду даної справи та/або інших справ, що перебувають на розгляді у суді.
З огляду на відсутність у висновку експерта вищенаведених відомостей, суд вважає, що він не відображає дійсного розміру моральної шкоди в даній справі, тому не береться судом до уваги. 
Відповідно, вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 18 174,72 гривень, не підлягають задоволенню. 
В частинах 3 та 4 статті 23 ЦК України закріплено - якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням того, що Рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/483/21 від 16.04.2021 року було виконане частково, позивачу виплачується довічне грошового утримання судді у відставці в новому розмірі, тобто часткове не виконання Рішення суду не поставило його в скрутне матеріальне становище, відповідно, не потягло тяжких наслідків, суд вважає, що позовні вимоги у розмірі відшкодування моральної шкоди - 1 533 600,00 грн. – не підлягають задоволенню. 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2024 року складає 7100 гривень.
З огляду на те, що мінімальна заробітна плата є арифметичним показником, що включає в себе, зокрема розраховані місячні витрати працюючої особи та частину, що така особа може накопичувати, суд вважає, що позивач, як суддя у відставці, що забезпечений довічним грошовим утриманням, відповідно, маючий стабільний дохід, має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі п`яти мінімальних місячних заробітних плат, що складає 35 500,00 гривень. 
Такий розмір відшкодування на переконання суду є обґрунтованим, відповідає доведеному обсягу моральної шкоди та забезпечить належний баланс між спричиненою шкодою та її компенсацією, з огляду на порядок формування суми мінімальної заробітної плати.
Що стосується зазначення відповідача, що вони не є розпорядником коштів Державного бюджету України, тому відповідальним за виконання рішення суду є Державна казначейська служба України.
Суд зазначає, що відповідальним за виконання рішення суду №440/483/21 є саме відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, саме до нього заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в цій справі, тому відсутні підстави для залучення в статусі співвідповідача Державної казначейської служби України, тим більше за умови не доведення відповідачем, що рішення в цій справі може вплинути на їх права чи обов`язки.
Зазначення відповідача, що під час розгляду справи ними здійснено перерахування коштів позивачу в період часу з жовтня 2025 року по травень 2026 року, суд не бере до уваги, оскільки предметом спору є моральна шкода за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що було доведено позивачем. 
Позиція представника відповідача, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є суб`єктом владних повноважень, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства - є помилковою, оскільки позов поданий про відшкодування моральної шкоди, що розглядається в цивільному судочинстві. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області суму судового збору у розмірі пропорційному задоволенню позовних вимог - 28,04 гривень. 
Керуючись ст.ст.23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 76, 81, 89, 141,263-265,268,300 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання – задовольнити частково.
Стягнути з Державного органу - Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 35 500,00 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного органу - Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області на користь держави суму судового збору в розмірі 28,04 гривень. 
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса – АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
Відповідач – Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, адреса – 36014, вул. Соборності, буд. 66, код в ЄДРПОУ – 13967927.

Суддя: Е.М. Сініцин.