ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5062/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що, будучи особою рядового складу у віці до 25 років, з 24.06.2020 року проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України (зокрема з 25.09.2020 року по теперішній час - у Військовій частині НОМЕР_1 ). Зазначив, що термін дії його контракту було автоматично продовжено у зв`язку із введенням воєнного стану. Вказав, що за час служби брав безпосередню участь у бойових діях сукупно понад шість місяців, що підтверджується відповідними довідками. У лютому 2026 року позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова №153). Проте відповідач листом відмовив у виплаті, мотивуючи це тим, що контракт був укладений до початку воєнного стану. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки він повністю відповідає критеріям Постанови №153 (вік, статус, тривалість участі у бойових діях та відсутність стягнень). Вважаючи свої права на належне грошове забезпечення порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Свою позицію обґрунтовує тим, що виплата одноразової винагороди в розмірі 1 млн. гривень згідно з Постановою КМУ №153 можлива лише за сукупності семи обов`язкових умов. Відповідач наголошує, що визначальним критерієм для отримання виплати є факт прийняття або призову на службу саме в період дії воєнного стану (з 24.02.2022 року по 13.02.2025 року). Оскільки позивач уклав контракт ще 24.06.2020 року, він не відповідає цій ключовій вимозі, а факт подальшого проходження служби під час війни не є тотожним факту «прийняття» на неї у цей період. Крім того, відповідач вказав, що надана позивачем довідка про участь у заходах оборони не є належним документом для підтвердження тривалості бойових дій саме в розумінні Постанови №153. Враховуючи викладене вважає, що діяв виключно на підставі та в межах повноважень, визначених законом. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 30.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
24.06.2020 року, тобто до запровадження в Україні воєнного стану, між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. На дату підписання контракту позивач досягнув 18 років.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.09.2020 року №227 позивача виключено із списків частини та направлено для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_1 .
З 25.09.2020 року по теперішній час позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика відділення радіолокаційної станції взводу радіолокаційної розвідки батареї радіолокаційної розвідки 1 дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 .
У зв`язку із запровадженням з 24.02.2022 року в Україні воєнного стану строк дії контракту позивача продовжено до закінчення особливого періоду відповідно до п.2 ч.8 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Станом на 13.02.2025 року, тобто на дату набрання чинності Постановою №153, та станом на дату ухвалення цього рішення, позивач продовжує проходити військову службу за вказаним контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2026 року №1169, виданою за формою додатка 1 до окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 року №5601/уд, солдат ОСОБА_1 за період з 20.04.2023 року по 22.11.2023 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій загалом 65 (шістдесят п`ять) днів, перебуваючи в населених пунктах Лісна Стінка Курилівської СТГ Куп`янського району Харківської області, Добропілля Добропільської СТГ Покровського району Донецької області, Нечволодівка Курилівської СТГ Куп`янського району Харківської області, Синиха Курилівської СТГ Куп`янського району Харківської області, Пристін Куп`янської МТГ Куп`янського району Харківської області. 
Також, відповідно до цієї довідки, станом на 13.02.2025 року за позивачем не обліковано випадків притягнення до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії яких не закінчився. У цій же довідці зазначено, що позивач не має захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, та не перебував у полоні.
У матеріалах справи також наявна довідка Військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2026 року №943, видана за формою додатка 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №413, у якій зазначені періоди безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
У лютому 2026 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до п.4 Постанови №153.
Листами Військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2026 року №823 та від 17.03.2026 року №895 командування Військової частини НОМЕР_1 повідомило позивача про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень з огляду на те, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом до запровадження в Україні воєнного стану, а факт проходження ним військової служби під час воєнного стану не є тотожним факту прийняття (призову) на військову службу під час воєнного стану.
Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому одноразової грошової винагороди відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.ч.1, 3 ст.1 цього Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з ч.1 ст.9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-XII).
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова №153).
Пунктом 3 цієї Постанови установлено, що учасникам експериментального проекту є, зокрема: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до п.4 Постанови №153 установлено, що:
- громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»; проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Виходячи зі змісту наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує висновок, що абз.2 п.4 Постанови №153 пов`язує право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах із сукупністю таких юридичних фактів: належність військовослужбовця до осіб рядового, сержантського або старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань або правоохоронних органів спеціального призначення; вік до 25 років на момент прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану; проходження військової служби станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025 року); безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій; відсутність випадків притягнення до кримінальної відповідальності, дворазового або більшого притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення чи дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії яких не закінчився.
При цьому, розмір виплати залежить від тривалості безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Як слідує з матеріалів справи, позивач належить до осіб рядового складу Збройних Сил України (солдат), що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2026 року №1169 та копією військового квитка.
Позивач прийнятий на військову службу за контрактом 24.06.2020 року у віці 18 років.
Станом на 13.02.2025 року, тобто на дату набрання чинності Постановою №153, та станом на дату ухвалення цього рішення, позивач продовжує проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
За позивачем не обліковано випадків притягнення до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії яких не закінчився.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивач не підпадає під дію абз.2 п.4 Постанови №153 на тій лише підставі, що контракт про проходження військової служби укладений ним 24.06.2020 року, тобто до запровадження в Україні воєнного стану. Положення абз.2 п.4 Постанови №153 пов`язує право на отримання винагороди із сукупністю установлених цією нормою юридичних фактів, серед яких визначальними є вік військовослужбовця на момент прийняття або призову на військову службу (до 25 років), факт проходження ним військової служби станом на дату набрання чинності Постановою №153 та тривалість безпосередньої участі у бойових діях.
Згідно з п.2 ч.8 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» строк контракту, який закінчується в особливий період, продовжується до його закінчення. У зв`язку із запровадженням з 24.02.2022 року в Україні воєнного стану строк дії контракту позивача продовжено до закінчення особливого періоду, що оформлено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 .
Системне тлумачення абз.2 п.4 Постанови №153 у взаємозв`язку з ч.8 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що військовослужбовець, який на момент прийняття на військову службу не досяг 25-річного віку, продовжує проходити військову службу станом на 13.02.2025 року на підставі контракту, дія якого продовжена у зв`язку із запровадженням воєнного стану, та брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, не позбавляється можливості претендувати на винагороду на тій лише підставі, що первинне підписання контракту відбулося до 24.02.2022 року.
Інше тлумачення абз.2 п.4 Постанови №153 ставило б у нерівне правове становище військовослужбовців, які на момент прийняття на військову службу не досягли 25-річного віку, продовжують проходити військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях, виключно за критерієм дати первинного підписання контракту, що не відповідає меті прийняття Постанови №153, спрямованої на підвищення мотивації до проходження військової служби окремими категоріями громадян України під час воєнного стану.
Посилання відповідача на лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України є безпідставним, оскільки такі листи не є актами нормативного характеру, а їх зміст не може звужувати коло осіб, що мають право на одноразову грошову винагороду відповідно до п.4 Постанови №153, порівняно з обсягом, визначеним самою Постановою №153.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2026 року №1169, виданою за формою додатка 1 до окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 року №5601/уд, тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025 року становить 65 (шістдесят п`ять) днів. Зазначений документ є офіційним документом Військової частини НОМЕР_1 , виданим за формою, передбаченою окремим дорученням Міністра оборони України від 26.09.2025 року №5601/уд для цілей оформлення документів про право військовослужбовця на одноразову грошову винагороду відповідно до п.4 Постанови №153, а тому є належним і допустимим доказом тривалості безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у розумінні абз.2 п.4 Постанови №153.
Тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025 року (65 днів) не досягає шестимісячного строку, встановленого абз.2 п.4 Постанови №153 для виплати винагороди у розмірі 1 млн. гривень. Згідно з тією ж довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2026 року №1169 позивач не має захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, та не перебував у полоні, що виключає застосування абз.4 п.4 Постанови №153, який передбачає виплату винагороди у повному обсязі за наявності строку безпосередньої участі у бойових діях менше шести місяців у зв`язку з пораненнями (травмами, контузіями, каліцтвами) чи перебуванням у полоні.
З урахуванням установленої тривалості безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025 року та відсутності підстав для застосування абз.4 п.4 Постанови №153, спірні правовідносини регулюються абз.3 п.4 Постанови №153, який передбачає пропорційну виплату винагороди із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
За такого правового регулювання сумарна тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях у 65 днів становить два повні тридцятиденні періоди (60 днів) із залишком 5 днів.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням установленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що позивач відповідає всім умовам, передбаченим абз.2 та абз.3 п.4 Постанови №153, для отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі, обчисленому пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) станом на 13.02.2025 року.
Відтак, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до абз.3 п.4 Постанови №153 у розмірі, обчисленому пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) є протиправною. Водночас підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу винагороди у розмірі 1 млн. гривень та для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити винагороду у такому розмірі відсутні з огляду на недотримання позивачем умови щодо шестимісячного строку безпосередньої участі у бойових діях, встановленої абз.2 п.4 Постанови №153, та відсутність підстав для застосування абз.4 п.4 Постанови №153.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до абз.3 п.4 Постанови №153 у розмірі, обчисленому пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до абз.3 п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 у розмірі, обчисленому пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) станом на 13.02.2025 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до абз.3 п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 у розмірі, обчисленому пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) станом на 13.02.2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.