ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6644/26 Справа № 0413/13041/2012 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року м.Кривий Ріг
справа № 0413/13041/2012
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач Обслуговуючи кооператив «Центральний»,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 08 квітня 2026 року, яка постановлена суддею Пустовітом О.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 квітня 2026 року, 
ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Заява мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 24 січня 2014 року, суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , визнавши незаконним рішення загальних зборів обслуговуючого гаражного кооперативу « Центральний» від 6 травня 2007 року про виключення його з членів кооперативу та заварювання гаража. Крім того, з ОГК "Центральний" на його користь стягнуті матеріальні збитки в сумі 842.00 грн., а також моральна шкода в сумі - 2 000 грн. Рішення суду кооперативом не оскаржувалось, однак, кооператив його не визнав і виконати його в добровільному порядку голова кооперативу відмовився. 
4 лютого 2014 року заявником, в канцелярії суду, був отриманий виконавчий лист по справі № 0413/130541/2012, провадження 2/212/969/13, та зданий в Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу для виконання. З часу надання виконавчого листа в ДВС, на його адресу ніяких повідомлень від державного виконавця про примусове виконання рішення суду, відкриття виконавчого провадження, не надходило. 
Після набрання рішенням суду законної сили, яким було поновлене його членство в гаражному кооперативі, а заварювання гаражу визнане незаконним, ОСОБА_1 самостійно відновив доступ і користування гаражем, в якому знаходилось його майно. В липні 2022 року в його відсутність і без його відому замок на дверях гаражу був змінений. На його звернення в.о. голови гаражного кооперативу «Центральний» ОСОБА_2 , ігноруючи рішення суду заявив, що з членів гаражного кооперативу він був виключений ще в 2008 році і право на користування гаражем № НОМЕР_1 , втратив. Без його відому і рішення загальних зборів кооперативу він самостійно «продав» гараж № НОМЕР_1 , що знаходився в його користуванні протягом 26 років особам, які користуються ним до цього часу. З гаражу зникло особисте майно заявника, яке там зберігалось, були демонтовані стелажі. В зв`язку з незаконним проникненням в гараж, заволодінням і привласненням його майна, заявник змушений був звернутись з заявою у Покровський відділ поліції. До цього часу доступу в гараж він не має.
В січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Покровського відділу державної виконавчої служби в м. Кривого Рогу з зверненням, в якому просив надати письмову інформацію, які міри були прийняті державним виконавцем для виконання рішення суду та вказати, які заходи примусового виконання для цього були вжиті. 
17 лютого 2026 року на його адресу надійшов лист №27068 від 11 лютого 2026 року з Покровського ВДВС м. Кривого Рогу, в якому вказано, що згідно даних АСВП за період з 2020 по 2026 роки виконавчі провадження, щодо примусового виконання вказаного рішення суду на його користь, не надходили і не перебувають у них на виконанні. 
Не виконання рішення суду в установлений законом строк, позбавило його права на користування гаражем, який він придбав ще 23.05.1996 року і з часу придбання являється членом гаражного кооперативу «Центральний», на підставі рішення суду, до цього часу. 
У виконавчому листі від 4 лютого 2014 року, вказано, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 24 січня 2015 року. 
Спростувати повідомлення Покровського ВДВС про те, що виконавчі документи до них не надходили і не перебувають на виконанні та надати докази про те, що ним виконавчий лист для примусового виконання був зданий у Жовтневий (нині Покровський) ВДВС в установлений строк, він не має можливості із-за відсутності письмових доказів. 
Вважає, що зазначені причини, а також призупинення строків позовної давності, які були застосовані в період позбавлення його права на користування гаражем в липні 2022 року: в зв`язку з карантином - з 2.04.2020 р. по 30.06.2023 року, воєнним станом з 17.03.2022 року по 29.01.2024 року та з 30.01.2024 року по 03.09.2025 року, є поважною причиною і підставою для поновлення йому пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, 4 лютого 2014 року, до виконання.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 08 квітня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення про задоволення його заяви та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, посилаючись на неврахування судом сіх обставин, наведених у поданій ним заяві. Зокрема, судом не було враховано, що фактично про порушення свого права щодо користування гаражем заявник довідався лише в липні 2022 року, а до цього часу вважав, що рішення суду пред?явлено до виконання. Необізнаність щодо стану виконавчого провадження та введення карантинних обмежень, й надалі військового стану в Україні, є поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 29 жовтня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу “Центральний” про визнання незаконними рішення загальних зборів про визнання незаконним рішення загальних зборів, про визнання права власності на нерухоме майно, стягнення матеріальної шкоди – задоволено частково. Визнано незаконним рішення загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу “Центральний” від 06.05.2007 року про виключення ОСОБА_1 з членів кооперативу та заварювання гаража. Стягнуто з обслуговуючого кооперативу “Центральний” на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 842,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000,00 грн та судові витрати у сумі 2 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлкено.
Рішення набрало законної сили 27.12.2013.
06.02.2014 позивачем ОСОБА_3 отримано виконавчий лист.
Зі слів стягувача, виконавчий лист був пред`явлено до відділу ДВС для примусового виконання, однак на наданій суду копії виконавчого листа відмітки про його виконання відсутні.
Згідно повідомлення Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №27068 від 11.02.2026, згідно даних АСВП за період 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025, 2026 на виконання до відділу не надходили та не перебувають виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОК "Центральний" на користь ОСОБА_1 в сумі 4842,00 грн.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки останнім не наведено та не надано доказів щодо об`єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів для пред`явлення виконавчого листа до виконання в установлені Законом України «Про виконавче провадження» порядку та строку. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько протии України»).
У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 433ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.
Згідно зі статтею 127ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.
Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 1522/12531/12 (провадження № 61-18649св21) у подібних правовідносинах.
В силу вимог частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий документ до примусового виконання.
Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.
Слід також зазначити, що поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що 06.02.2014 позивачем ОСОБА_3 отримано виконавчий лист на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 29 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 27.12.2013.
На момент набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, строк пред`явлення виконавчих документів до виконання був встановлений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 1999 року).
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 1999 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2)інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його постановлення.
Відповідно до вимог ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Згідно копії виконавчого листа № 0413/13041/2012 строк пред`явлення його до виконання зазначений до 24.01.2015, відмітки про його виконання відсутні.
Також, згідно повідомлення Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №27068 від 11.02.2026, згідно даних АСВП за період 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025, 2026 на виконання до відділу не надходили та не перебувають виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОК "Центральний" на користь ОСОБА_1 в сумі 4842,00 грн.
Отже, протягом тривалого часу стягувач ОСОБА_1 , який був зобов`язаний сумлінно користуватися своїми правами, не вчиняв дії з метою виконання рішення суду, не надав суду доказів щодо звернення рішення суду до виконання, а обставини, що об`єктивно цьому перешкоджали не встановлено, відтак, така поведінка сторони стягувача свідчить про свідоме зволікання у захисті своїх прав та інтересів і неналежну зацікавленість у реальному виконанні рішення суду.
Відповіднодо сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення процесуального строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко протии України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух протии України» від 14 жовтня 2003 року).
Натомість, ОСОБА_1 протягом тривалого часу не вчиняв жодних дій щодо виконання заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 29 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 27.12.2013, та не пред?явив його до виконання.
Доводи апеляційної скарги про те, що про порушення свого права на користування гаражем ОСОБА_1 дізнався лише у липні 2022 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наведені обставини не є поважною причиною для поновлення строку для пред?явлення до виконання виконавчого листа, отриманого ним 06.02.2014.
Не можна погодитись і з посиланням ОСОБА_1 на наявність непереборних обставин, у вигляді карантинних обмежень та введення військового стану, адже, як уже зазначалося вище, строк пред?явлення виконавчого листа до виконання закінчився 24 січня 2015 року, тоді як карантинні обмеження було встановлено з 12 березня 2020 року, тобто більш ніж через п?ять років після закінчення процесуального строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання, а воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року, а тому ці обставини не можуть взятись судом до уваги у даній ситуації, як поважні причии для поновлення пропущеного процесуального строку. 
Виходячи з наведеного, заява ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлений законом строк, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Колегія суддів вважає, що наявність норм Конституції України, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення та рішень Європейського суду з прав людини з цього приводу не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна протии України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу  Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 08 квітня 2026 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 травня 2026 року

Головуючий: 

Судді: