Справа №760/27586/25
Провадження №2/760/3901/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2026 року м. Київ 

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Тесленко І. О.,
за участю секретаря судового засідання Верганівського Б.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 28 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №2115809050. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5809050, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 3.3. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту №5809050 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту №5809050 та Кредитного договору №2115809050 від 28 грудня 2021 року Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: - сума кредиту - 32 859 гривень; - строк користування - 24 місяців; - річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; - щомісячні проценти - 2,70 % від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту). Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позичальником умов кредитування. Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. Кредит Відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п.4.Паспорта кредиту), отже Кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. 29 грудня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №01/09/21 від 01.09.2021 року. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №01/09/21 від 01.09.2021 року, Позивач є Новим кредитором ОСОБА_1 за Кредитним договором №2115809050 від 28 грудня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення права вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості. Дана інформація є добре відомою Боржнику. Разом із тим повідомляли, що умови вищезазначеного Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. Як наслідок, станом на 01.05.2025 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором №2115809050 від 28 грудня 2021 року, становить 57 678 (п`ятдесят сім тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 87 коп., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 32 859 грн. 00 коп.; - заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 7 грн. 88 коп.; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 24 811 грн. 99 коп. Таким чином, Позичальником було грубо порушено умови Кредитного договору №2115809050 28 грудня 2021 року. З врахуванням наведеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Кредитним договором №2115809050 від 28 грудня 2021 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 01.05.2025 року становить 57 678 (п`ятдесят сім тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 87 коп., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 32 859 грн. 00 коп.; - заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 7 грн. 88 коп.; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 24 811 грн. 99 коп.
03 жовтня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 06 жовтня 2025 року.
Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялися запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Остання відповідь на запит надійшла до суду 17 лютого 2026 року.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2026 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.
17 березня 2026 року від представника відповідача який діє на підставі довіреності - Кірюшина А. А., надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. Відповідач стверджує, що жодним доказом, що наданий Позивачем разом із позовною заявою, не доказано: укладення кредитного правочину від 28.12.2021 № 2115809050 між Відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР»; надання (перерахування) ТОВ «ФК «ЦФР» Відповідачу коштів у кредит за Кредитним договором від 28.12.2021 № 2115809050; відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги до Відповідача на користь Позивача за Договором про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 №01/09/21; наявність будь-якої заборгованості Відповідача перед Позивачем. Усі твердження Позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях Позивача, та не доведені документально. На підтвердження цього разом із позовом Позивачем подано до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» файл «Копія кредитного договору №2115809050 від 28 грудня 2021 року.pdf», «Копія паспорту кредиту від ТОВ ФК ЦФР №5809050.pdf» та «Копія паспорту кредиту від ТОВ ФК ЦФР №5809050.pdf», що містить електронні (скановані) копії вказаних письмових доказів. Відповідач повторно наголошує, що це лише електронні копії документів (письмових доказів) в розумінні ст.95 ЦПК України, достовірність яких неможливо встановити без дослідження оригіналів письмових доказів. Окрім цього, дані копії не піддаються повному прочитанню через низьку якість копіювання. Отже, надані Позивачем із позовом електронні копії письмових доказів не можуть бути достовірними доказами укладення Кредитного договору від 28.12.2021 № 2115809050. З огляду на викладене, зважаючи на сумнівність поданих електронних копій, Відповідач клопоче про виключення даних електронних копій із числа доказів та про розгляд справи за наявними в ній іншими доказами. Більше того, зі сторони ТОВ «ФК «ЦФР» (первісного кредитора) Кредитний договір підписаний особою право підпису якої та повноваження встановити неможливо, оскільки Позивачем не надано відповідну довіреність ТОВ «ФК «ЦФР», якою вказана установа уповноважує цю особу укладати від його імені кредитні правочини та/або вчиняти інші дії. Щодо недоведеності Позивачем дотримання процедури укладення Кредитного правочину від 28.12.2021 № 2115809050 звертав увагу суду на такі обставини. За твердженням Позивача та відповідно до змісту доказів кредитний правочин від 28.12.2021 № 2115809050 був укладений за правилами статей 641-642 ЦК України, тобто у формі пропозиції (оферти) укласти договір та прийняття (акцепта) такої пропозиції. Як вбачається із тексту Заяви від 06.11.2014 №200140352, таку пропозицію (оферту) здійснив Відповідач до кредитора - ТОВ «ФК «ЦФР». Законодавець передбачає лише 2 умови прийняття (акцепту) пропозиції, і як наслідок - укладення правочину: повна та безумовна відповідь особи, якій адресована пропозиція (ТОВ «ФК «ЦФР»); дія особи, яка одержала пропозицію, на виконання такої пропозиції (надання ТОВ «ФК «ЦФР» коштів у кредит). Однак Позивач у позові та додатках до нього не пояснює, яким чином ПАТ «Банк Михайлівський» прийняло (акцептувало) пропозицію (оферту) Відповідача укласти кредитний договір від 28.12.2021 № 2115809050. Також відсутні докази такого прийняття (акцепта) зі сторони ТОВ «ФК «ЦФР». Зокрема, але не виключно, Позивачем не надані докази: надання (перерахування) ТОВ «ФК «ЦФР» Відповідачу коштів на виконання Кредитного договору; будь-якої відповіді ТОВ «ФК «ЦФР» про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Отже, твердження Позивача, що Кредитний договір від 28.12.2021 № 2115809050 був укладений та є чинним, не відповідає дійсності. Дана електронна копія письмового доказу є сумнівною та має бути виключеним із числа доказів. Позивачем не надано жодного доказу щодо отримання Відповідачем коштів у кредит на виконання Кредитного договору від 28.12.2021 № 2115809050. Згідно п. 1.4. Кредитного договору кредит мав бути зарахований на банківський рахунок НОМЕР_1 у АТ «Таскомбанк». Водночас разом із позовом Позивачем надано виписку за період з 28.12.2021 по 01.05.2025 за рядом особових рахунків. Обсяг даного додатку - 127 сторінки. Проте, рахунок НОМЕР_1 у згаданій виписці не фігурує. Не зважаючи на це Позивач не надає пояснень, яке відношення особові рахунки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та інші мають до Кредитного договору, в тому числі, але не виключно: які кошти на них обліковуються: як на підставі цих рахунків та виписок можна встановити розмір заборгованості за Кредитним договором. Надані Позивачем виписки на 127 сторінках не містять відомостей щодо рахунку НОМЕР_1 , який вказано у п. 1.4 Кредитного договору. Згадана вище виписка не містить в собі будь-яких ознак її підписом ані власноручним ані електронним підписом її автора, у зв`язку із цим встановити її авторство не виявляється за можливе. Отже, вказані виписки не можуть бути належним доказом. З врахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
01 квітня 2026 року від представника позивача надійшли заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, в якому зазначав, що заявлений розмір витрат на відшкодування витрат на правничу допомогу який зазначено в Відповіді на відзив в розмірі 8500 грн., не відповідає критерію розумності та співмірності витрат зі складністю справи. З врахуванням наведеного просив відмовити Відповідачу в задоволенні вимог про стягнення з Позивача судових витрат, пов`язаних з надання професійної правничої допомоги в сумі 8500 грн.
06 квітня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована наступним. АТ «ТАСКОМБАНК» не погоджується з доводами Відповідача, вважає відзив на позовну заяву безпідставним, необґрунтованим, без підкріплень належними доказами та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, зважаючи на наступні обставини: Щодо заперечення Відповідачем та його представником факту укладення договору. При укладанні кредитного договору №2115809050 від 28 грудня 2021 року Відповідач ознайомився та погодився з порядком видачі кредитних коштів, встановленням плати за кредит, цілями, на які надаються кредитні кошти, та іншими умовами, про що свідчить його підпис в договорі кредиту, що додано до матеріалів справи. Позичальник своїм підписом підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позичальником умов кредитування. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Графіку платежів. Згідно з п.3.3. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів викладені ТОВ «ФК «ЦФР» (публічна частина) редакція від 30.08.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими Позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких Позичальник приєднується підписавши цей Договір. Згідно з п. 3.4. Кредитного договору, цей Договір, Умови отримання фінансових кредитів викладені ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30.08.2021 складають єдиний Кредитний договір. Позичальник підписавши цей Договір підтверджує, що свій примірник Договора він отримав. Відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору Відповідача влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить його підпис. Таким чином, доводи Відповідача про неукладеність кредитного договору є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказані умови сторонами були визначені спільно в кредитному договорі. Щодо цього зазначали, що в договорі окрім підпису наявні й інші дані, які міг надати Відповідач: паспортні дані та номер картки платника податків, належним чином завірені копії яких були долучені до самого договору, що свідчить про волевиявлення саме Відповідача. В даному контексті у Постанові Верховного Суду від 07.04.2021 року по справі №623/2936/19 зазначається таке: «Крім того, судами правильно встановлено, що заява-анкета на отримання кредиту містить персональні дані ОСОБА_1, зокрема, його паспортні дані та номер картки платника податків, які відповідають копіям його паспорта та картки платника податків, які наявні в матеріалах справи. Однак, доказів внесення цих даних до анкети-заяви не ОСОБА_1, а іншою особою, зокрема, звернення до правоохоронних органів у зв`язку із такими обставинами, ним до суду не надано». У даній ситуації також не надано таких доказів на спростування того, що підписувала договір не Відповідач. Ще одним аргументом на підтвердження цієї позиції є те, що 09.06.2025 року Відповідачу було відправлено Повідомлення-вимогу із описом вкладення в цінний лист про те, що необхідно погасити кредит. Тому виникає питання: чому Відповідачем не було вжито заходів для дослідження того, що це за договір, не подано заяв до правоохоронних органів про те, що його підпис та дані було незаконно використано іншою особою, якщо договір було підписано не нею. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Такий висновок зазначено у Постанові КЦС ВС від 30.11.2022 № 619/598/21 (61-20498 св 21). Таким чином, підписаний сторонами Кредитний договір №2115809050 від 28 грудня 2021 року є вчиненим сторонами та належно оформлений відповідно до чинного законодавства, а доводи щодо його нікчемності є необґрунтованими. Відповідач у відзиві на позовну заяву фактично заперечує сам факт укладення кредитного договору, посилаючись на відсутність оригіналів документів та подання Позивачем їх електронних копій. законодавство прямо передбачає можливість використання електронних копій документів як належний доказ у цивільному процесі. При цьому обов`язок подання оригіналу додатку виникає лише у разі, якщо інша сторона обґрунтовано заперечує достовірність поданого документу або суд визнає це за необхідне. Саме по собі формальне заперечення без наведення конкретних обставин, які свідчать про недостовірність наданих документів не є підставою для визнання такого доказу недопустимим. Надані Позивачем документи, що додані до позовної заяви, у своїй сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору, оскільки містять усі істотні умови правочину, передбачені Законом України «Про споживче кредитування», зокрема найменування та місцезнаходження кредитодавця, прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника), тип кредиту, мета отримання кредиту, загальний розмір наданого кредиту, порядок та умови надання кредиту, строк, на який надається кредит, розмір процентної ставки та спосіб його обчислення, графік погашення кредиту, тощо. Відповідач в свою чергу не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що зазначені документи не стосуються його особи або були оформлені без його волевиявлення, натомість обмежується виключно формальними твердженнями про те, що, на його думку, надані до позовної заяви копії документів не піддаються повному прочитанню у зв`язку з їх нібито низькою якістю. У зв`язку з цим Відповідач безпідставно стверджує про необхідність виключення таких документів із числа доказів у справі та розгляду справи на підставі інших наявних доказів. Водночас Позивач категорично не погоджується з такими доводами, оскільки подані до суду копії документів є належної якості, повністю читабельними, містять усі істотні умови правочину та дають змогу однозначно встановити їх зміст. Більше того, самі по собі суб`єктивні твердження сторони щодо якості копій без надання відповідних доказів або клопотання про витребування оригіналів чи проведення відповідної експертизи не можуть бути підставою для визнання таких доказів недопустимими або їх виключення з матеріалів справи. Отже, доводи Відповідача з цього приводу є необґрунтованими, носять припущення та спрямовані виключно на уникнення виконання взятих на себе зобов`язань. Щодо аргументів Відповідача та його представника про те, що Позивач не надав доказів надання кредитних коштів Відповідачу. У своєму відзиві Відповідач зазначає: «Позивачем не надано жодного доказу щодо отримання Відповідачем коштів у кредит на виконання Кредитного договору від 28.12.2021 № 2115809050. Єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості, є оригінали первинних фінансово-господарських документів». Доводи Відповідача про відсутність доказів фактичного надання кредитних коштів є безпідставними та спростовуються матеріалами справи з огляду на наступне. Відповідно у Постанові КЦС ВС від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій: ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, що підтверджується не лише умовами договору, але й банківськими виписками та розрахунками заборгованості. До позовної заяви доданий Кредитний договір та додатки до нього, виписки з рахунків Відповідача, а також розрахунок заборгованості, що підтверджує факт отримання коштів Відповідачем. Зазначаємо, що розрахунок заборгованості є детальним, а виписки повними. Також надаємо докази підтвердження перерахування коштів за кредитним договором. Наполягають, що наданий розрахунок є належний, оскільки є детальним. Зокрема, в розрахунку заборгованості, який наданий до позовної заяви у лівій колонці є періоди нарахування (помісячно та з вказаними датами) як заборгованості за тілом кредиту та відсотками, зокрема і відсоткові ставки та їх суми. Також в правій колонці є вказано помісячно із зазначенням конкретних дат зарахування коштів на погашення відсотків та тіла кредиту окремо, які сплачував Відповідач. В кінці розрахунку окремо виділено кошти, які нараховано (зліва) та кошти, які зараховано від боржника в погашення кредиту (справа). Зазначаємо, що до позовної заяви надана виписка по рахунках Відповідача (збігається із розрахунком), яка також є належним доказом, що обґрунтовує позовні вимоги Позивача. Таким чином, розрахунок заборгованості є зрозумілим, із зазначенням конкретних періодів нарахування та зарахування коштів, що дає можливість визначити заборгованість Відповідача. Усі доводи Відповідача зводяться до суб`єктивних припущень, особистих оцінок та гіпотетичних міркувань, які не підтверджені жодними документами чи іншими належними доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження викладених у заяві обставин, не подав контррозрахунку заборгованості, не довів протиправності дій Позивача, а також не підтвердив жодним чином заявлені твердження. Саме по собі формальне заперечення суми заборгованості та взагалі наявності заборгованості без надання альтернативного розрахунку не може вважатися належним способом спростування позовних вимог, лише вказує, що Позивачем не були подані первинні документи щодо укладення договору. У відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає: «Відповідач стверджує, що жодним доказом, що наданий Позивачем разом із позовною заявою, не доказано відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги до Відповідача на користь Позивача за Договором про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 №01/09/21». Крім того, Відповідач неодноразово у своїх доводах посилається саме на ПАТ «Банк Михайлівський», як на сторону кредитора, у правовідносинах за Кредитним договором № 2115809050 від 28 грудня 2021 року. Разом з тим, такі твердження Відповідача є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач звертає увагу суду, що ПАТ «Банк Михайлівський» не є та ніколи не був стороною спірних правовідносин, а відтак посилання Відповідача на зазначену особу є безпідставними та такими, що не стосуються предмета доказування у даній справі. 29 грудня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №01/09/21 від 01.09.2021року. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №01/09/21 від 01.09.2021року, Позивач є Новим кредитором ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2115809050 від 28 грудня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення права вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до позовної заяви. Відзив Відповідача загалом побудований на формальних запереченнях, не містить належного правового обгрунтування та не спростовує факту існування заборгованості. Така процесуальна поведінка свідчить про ухилення від виконання зобов`язання. Разом з цим, звертав увагу Суду на той факт, що жодне твердження Відповідача не доведено жодним доказом. Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Крім того, жодне з тверджень, викладених Відповідачем у відзиві на позовну заяву, не підтверджене належними та допустимими доказами. Усі доводи Відповідача зводяться до суб`єктивних припущень, особистих оцінок та гіпотетичних міркувань, які не підтверджені жодними документами чи іншими належними доказами у розумінні статей 76-79 ЦПК України. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження викладених у заяві обставин, не подав контррозрахунку заборгованості, не довів протиправності дій Позивача, а також не підтвердив жодним чином заявлені твердження щодо нібито порушення його прав чи незаконності умов кредитного договору. Таким чином, усі доводи, наведені Відповідачем у відзиві, є необґрунтованими, не підтвердженими доказами та такими, що не підлягають врахуванню судом при вирішенні справи, оскільки відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України). Отже, враховуючи все вищенаведене, можна прийти до висновку, що усі аргументи, які викладені у заяві Відповідачем, вказують на те, що Відповідач не хоче виконувати зобов`язання за договором, при тому, що Позивач свою частину зобов`язань виконав у повному обсязі. Це порушує права Позивача як сторони договору. З врахуванням наведеного просив відмовити Відповідачу в задоволенні вимог, які викладені у відзиві.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розгляд справи провести за відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.
Судом встановлено, що 28 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2115809050 від 28 грудня 2021 року (а. с. 9 - 10).
Згідно умов Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмiрi та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором, кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, сума кредиту складає 32 859,00 грн., строк кредиту - 24 місяці, процентна ставка при наданні кредиту - 7%, щомісячні проценти - 2,70%, річні проценти - 0,01%.
Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, всі інші умови кредитного договору зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30.08.2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФК» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір.

Відповідно до п. 3.4 зазначеного договору, цей договір та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФК» редакція від 30.08.2021 складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей договір підтверджує, що свій примірник цього договору він отримав.
Крім того, відповідачем підписано Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФК» № 5809050 (а. с. 11 - 12).
01 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило АТ «Таскомбанк» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а. с. 21 - 33).
Відповідно до платіжної інструкції №840774849 від 29 грудня 2021 року АТ «Таскомбанк» було перераховано на рахунок ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кошти згідно договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року (а. с. 35).
Як вбачається з Реєстру права вимоги від 29 грудня 2021 року до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, АТ «Таскомбанк» було передано право вимоги до відповідача за кредитним договором №2115809050 від 28 грудня 2021 року в загальній сумі 32 884,36 грн. (а. с. 34).
Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №2115809050 від 28 грудня 2021 року станом на 01 травня 2025 року заборгованість становить 57 678,87 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 32 859,00 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 7,88 грн., заборгованості за щомісячними процентами в розмірі 24 811,99 грн. (а. с. 39 - 43).
Судом також досліджено умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (а. с. 13 - 20), виписку по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_5 за період з 28 грудня 2021 року по 01 травня 2025 року (а. с. 45 - 171), копію паспорту громадянина України та РНОКПП відповідача (а. с. 172 - 176).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало в розпорядження відповідача грошові кошти в сумі 32 859,00 грн.
Доводи сторони відповідача про відсутність належних доказів отримання кредитних коштів суд оцінює критично, оскільки надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору, надання кредитних коштів та виникнення у відповідача відповідних зобов`язань.
При цьому суд враховує, що кредитний договір №2115809050 від 28 грудня 2021 року містить підпис відповідача, його персональні дані, відомості про предмет договору, суму кредиту, строк кредитування, порядок нарахування процентів та умови повернення кредиту, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору.
Заперечення відповідача щодо неналежності наданих копій документів, їх низької якості та необхідності дослідження виключно оригіналів письмових доказів не спростовують факту існування між сторонами кредитних правовідносин, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитний договір ним не підписувався, кредитні кошти не отримувалися або що його персональні дані були використані сторонніми особами без його волевиявлення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Доказів визнання договору про відступлення прав вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять.
Посилання сторони відповідача на відсутність доказів переходу права вимоги суд сприймає критично, оскільки матеріалами справи підтверджується, що 01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги №01/09/21, а згідно з Реєстром права вимоги від 29 грудня 2021 року право вимоги за кредитним договором №2115809050 від 28 грудня 2021 року було передано АТ «ТАСКОМБАНК», у зв`язку з чим останній набув статусу нового кредитора у зобов`язанні.
Щодо стягнення процентів за кредитним договором, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановленими судом фактичними обставинами підтверджується, що відповідно до умов кредитного договору, укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем, позичальнику надано кредитні кошти строком на 24 місяці, тобто до 28 грудня 2023 року включно.
Таким чином, кредитодавець відповідно до положень ст. 1048 ЦК України мав право нараховувати та вимагати сплати передбачених договором процентів за користування кредитними коштами виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Разом із тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування процентів за кредитним договором здійснювалося і після спливу строку кредитування, тобто після 28 грудня 2023 року.
Отже, після 28 грудня 2023 року у позивача були відсутні правові підстави для нарахування передбачених кредитним договором процентів за користування кредитом, а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку кредитування, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами за кредитним договором №2115809050 від 28 грудня 2021 року лише в межах строку кредитування, а саме за період з 28 грудня 2021 року по 28 грудня 2023 року, яка становить: заборгованість за річними процентами - 6,90 грн., заборгованість за щомісячними процентами - 21 263,24 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача по вказаному договору в загальній сумі становить 54 129,14 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 32 859,00 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 6,90 грн., заборгованості за щомісячними процентами в розмірі 21 263,24 грн. 
Згідно вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконав, то суд вважає за необхідне, задовольнити частково позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №2115809050 від 28 грудня 2021 року в загальному розмірі 54 129,14 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 32 859,00 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 6,90 грн., заборгованості за щомісячними процентами в розмірі 21 263,24 грн. 
Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов АТ «ТАСКОМБАНК» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 273,32 грн., виходячи з розрахунку: 54 129,14 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 57 678,87 грн. (розмір заявлених позовних вимог).
Також, суд враховує те, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву було вказано, що відповідачем очікується понесення витрат на правову допомогу у розмірі 8 500,00 грн., які він просить стягнути з позивача.
При цьому, станом на момент розгляду справи матеріали справи містять виключно Довіреність від 04 березня 2026 року.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 16, 512, 514, 524, 525, 526, 530, 625, 629, 1046, 1048, 1077 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (місцезнаходження: 02094, місто Київ, проспект Леоніда Каденюка, буд. 23, код ЄДРПОУ 09806443) заборгованість за кредитним договором №2115809050 від 28 грудня 2021 року у розмірі 54 129,14 гривень.
В іншій частині позовних вимог, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (місцезнаходження: 02094, місто Київ, проспект Леоніда Каденюка, буд. 23, код ЄДРПОУ 09806443) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 273,32 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», місцезнаходження: 02094, місто Київ, проспект Леоніда Каденюка, буд. 23, код ЄДРПОУ 09806443;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя І. О. Тесленко