Справа № 569/6689/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Рівне 

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,
учасників справи:
представника позивача адвоката Молот Є.О.,
представника відповідача Шилан О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася представник ОСОБА_1 адвокат Молот Єлизавета Олександрівна про визнання протиправною та скасування постанови, в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову R302026 від 19.01.2026 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.01.2026 через електронний кабінет «Резерв+» подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення з метою зняття відмітки про розшук. На підставі цієї заяви 19.01.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № R302026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням штрафу. Позивач не заперечує факту вчинення адміністративного правопорушення, однак вважає оскаржувану постанову протиправною в частині застосування адміністративного стягнення, оскільки на момент її винесення сплинули строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП. На думку позивача, про факт неприбуття за повісткою відповідачу було відомо не пізніше 22.04.2025, коли до органів поліції направлено повідомлення про його розшук та доставлення, а тому тримісячний строк для накладення адміністративного стягнення закінчився 23.07.2025. Позивач вказує, що за наявності встановленого факту правопорушення відповідач мав закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, а не накладати штраф. Також позивач зазначає, що копію постанови своєчасно не отримав ані засобами електронного зв`язку, ані через електронний кабінет, у зв`язку з чим фактично ознайомився з її змістом лише після отримання документів на адвокатський запит, що, на його думку, є підставою для поновлення строку звернення до суду. З огляду на викладене просить поновити строк звернення до суду, визнати протиправною та скасувати постанову № R302026 від 19.01.2026, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності та вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства. Вказав, що в Україні діє правовий режим воєнного стану та загальна мобілізація, а громадяни зобов`язані виконувати вимоги законодавства про військовий обов`язок, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема з`являтися за викликом територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. За твердженням відповідача, позивачу було сформовано та направлено рекомендованим поштовим відправленням повістку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 09.04.2025, однак він за викликом не з`явився та про поважні причини неприбуття не повідомив. У зв`язку з цим 22.04.2025 через систему електронної взаємодії було сформовано звернення до органів Національної поліції щодо його доставлення до ТЦК та СП. Відповідач також зазначив, що 15.01.2026 позивач через електронний кабінет подав заяву відповідно до ст. 279-9 КУпАП, у якій визнав факт вчинення правопорушення, не оспорював його та погодився на притягнення до адміністративної відповідальності за своєї відсутності. Після перевірки викладених у заяві обставин начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 19.01.2026 винесено постанову № R302026 про накладення адміністративного стягнення. На думку відповідача, позивач фактично визнав порушення вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а тому підстав для скасування постанови немає. У зв`язку з наведеним просив у задоволенні позову відмовити повністю.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2026 року справу передано судді Балацькій О.Р.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 18-19)
У своєму відзиві представник відповідача Шилан О.С. просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. (а.с. 40-46)
Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 
ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази.
Судом встановлено, що 19.01.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову № R302026 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало його неприбуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначені повісткою дату та час. (а.с. 7)
Як убачається з матеріалів справи, позивачу було сформовано повістку № 3044716 із визначенням обов`язку прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10 год. 00 хв. 09.04.2025. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано копію повістки, відомості щодо її формування засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також документи щодо її направлення засобами поштового зв`язку.
Відповідно до наданого відповідачем звернення № Е1958859 від 22.04.2025, сформованого шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інформаційною системою Міністерства внутрішніх справ України, до органів Національної поліції направлено звернення щодо доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Суд також встановив, що 15.01.2026 ОСОБА_1 через електронний кабінет військовозобов`язаного «Резерв+» подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву, передбачену статтею 279-9 КУпАП, у якій визнав факт вчинення адміністративного правопорушення, не оспорював його та висловив згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. Зазначені обставини підтверджуються копією заяви, долученою до матеріалів справи.
На підставі поданої заяви та проведеної перевірки 19.01.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено оскаржувану постанову № R302026 про накладення на позивача адміністративного стягнення.
З матеріалів справи також убачається, що 21.01.2026 представником позивача до відповідача було направлено адвокатський запит щодо надання копій документів, пов`язаних із притягненням позивача до адміністративної відповідальності. Відповідь на адвокатський запит із копіями документів отримана представником позивача 18.02.2026, що підтверджується наявними у справі копіями адвокатського запиту, відповіді на нього та поштових документів. (а.с. 9)
У судовому засіданні представник позивача адвокат Молот Є.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що позивач не заперечує факту вчинення адміністративного правопорушення та визнав свою вину шляхом подання відповідної заяви через електронний кабінет. Разом з тим вважає, що на момент винесення постанови сплинули строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені статтею 38 КУпАП, оскільки про факт неприбуття позивача за викликом відповідачу було відомо щонайменше з 22.04.2025, коли до органів поліції направлено звернення про його доставлення. На думку представника позивача, за таких обставин відповідач повинен був закрити провадження у справі на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, а не застосовувати адміністративне стягнення.
Представник відповідача Шилан О.С. проти задоволення позову заперечив та підтримав доводи, викладені у відзиві. Пояснив, що постанова винесена в межах повноважень та відповідно до вимог законодавства, а позивач самостійно подав заяву про визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення та надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутності. Також зазначив, що факт неприбуття позивача за викликом є підтвердженим матеріалами справи, а тому підстав для скасування постанови не вбачає.
Оцінивши наявні у справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини неприбуття позивача за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, подання ним заяви про визнання вини та винесення 19.01.2026 постанови № R302026 сторонами не оспорюються, а спір між сторонами фактично зводиться до питання дотримання відповідачем строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності та правомірності накладення адміністративного стягнення після спливу таких строків.

ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чибездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності та має сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу. небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 № 1487 (далі Порядок № 1487), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово- лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд виходить із того, що сам по собі обов`язок військовозобов`язаного прибувати за викликом територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є безумовною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності у разі його невиконання, оскільки для цього необхідним є встановлення усіх елементів складу адміністративного правопорушення, а також дотримання визначеної законом процедури притягнення до відповідальності.
Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, користуватися правовою допомогою, а також брати участь у розгляді справи. Забезпечення реалізації зазначених прав є обов`язком органу (посадової особи), який розглядає справу.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідач визначив неприбуття останнього за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до повістки № 3044716, за якою позивач повинен був прибути 09.04.2025 о 10 год. 00 хв.
Суд бере до уваги, що відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Невиконання цього обов`язку свідчить про формальний підхід до розгляду справи та є підставою для визнання прийнятого рішення протиправним.
Оцінюючи доводи відповідача щодо дотримання строків притягнення до адміністративної відповідальності, суд зазначає таке.
Перелік обставин, які виключають провадження у справі про адміністративні правопорушення закріплений в статті 247 КУпАП та є вичерпним. Пунктом 7 ст. 247 КУпАП передбачено закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу, тобто мова йде лише про можливість накладення адміністративного стягнення, що апріорі без визнання факту винуватості особи є неможливим.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) підтверджує цю правову позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».
Відповідно до ст. 38 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 210-1 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Разом із тим, для застосування зазначеної норми необхідним є належне встановлення як моменту вчинення правопорушення, так і моменту його виявлення. У даному випадку для застосування зазначеної норми необхідним є належне встановлення як моменту вчинення правопорушення, так і моменту його виявлення.
З матеріалів справи вбачається, що вже 22.04.2025 шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів і єдиною інформаційною системою МВС було автоматично сформовано звернення № Е1958859 до органів Національної поліції щодо доставлення позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зв`язку із фактичним вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.
Наведене свідчить про те, що станом на 22.04.2025 відповідачу було достеменно відомо про обставини, які, на його переконання, свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Саме з цього моменту відповідач фактично ідентифікував подію правопорушення та вжив заходів реагування, передбачених законодавством.
Таким чином, навіть виходячи з позиції самого відповідача, днем виявлення правопорушення слід вважати не пізніше 22.04.2025.
Разом із тим оскаржувану постанову № R302026 винесено лише 19.01.2026, тобто майже через дев`ять місяців після виявлення події правопорушення.
Будь-яких доказів існування обставин, які б свідчили про іншу дату виявлення правопорушення або зупинення чи переривання перебігу строків, передбачених статтею 38 КУпАП, відповідачем суду не надано.
Посилання представника відповідача у судовому засіданні на те, що постанова була винесена після подання позивачем заяви в порядку статті 279-9 КУпАП, не спростовує факту спливу встановленого законом строку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки зазначена норма регламентує особливості розгляду справи, але не змінює та не продовжує строки накладення адміністративного стягнення, визначені статтею 38 КУпАП.
Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом із тим, незалежно від встановленості факту вчинення адміністративного правопорушення, посадова особа при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення була зобов`язана перевірити наявність обставин, що виключають провадження у справі, зокрема дотримання строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Матеріали справи свідчать, що на момент винесення постанови такі строки вже сплинули.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 судових витрат у розмірі 532 грн. 50 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 9, 19, 20, 77, 139, 205, 241, 244, 245, 246, 286, 295, 297 КАС України, суд,
УХВАЛИВ :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 R302026 від 19 січня 2026 року винесену відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 50 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд Рівненської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 08 червня 2026 року.

Суддя Ольга БАЛАЦЬКА