Справа № 199/5759/24
(2/199/302/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

03.03.2026 

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,
секретар судового засідання Воробйов О.С.,

за участі: 
представника позивача адвоката Скачкова Р.В., представника відповідача – 1 – Скрипник В.В., представника відповідача-2 -Паращенко Ю.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ: 
Позивач звернувся до суду з даним позовом, збільшив розмір позовних вимог шляхом подання відповідної заяви (а.с. 111 – 118), в його обґрунтування посилаючись на те, що 29.07.2021 р. Дніпровський апеляційний суд у кримінальному провадженні №42017080000000160 за обвинуваченням позивача за ч. 2 ст. 364 КК України постановив ухвалу, якою скасував вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2021 р., яким позивача визнано винним за ч. 2 ст. 367, кримінальне провадження закрив в зв`язку з відсутністю в діянні позивача складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України), що свідчить про те, що позивач безпідставно був обвинувачуваний у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, протягом періоду 52 місяця з 14.03.2017 р. (день повідомлення про підозру) по 29.07.2021 р. у (день прийняття ухвали про скасування вироку). Як зазначається позивачем при зверненні до суду,  враховуючи період часу перебування позивача під слідством та судовим розглядом справи, який становить повних 52 місяця (з 14.03.2017 по 29.07.2021 р.р.) характер правопорушення, глибину його фізичних та душевних страждань, які були викликані зміною нормального життєвого ритму, нормальних життєвих зав`язків, що в свою чергу призвело до припинення виплати йому заробітної плати, звільнення з посади то порушення ділової репутації, беручи до уваги, що відновлення нормального способу життя вимагало від нього додаткових зусиль, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, тому просив суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн. 

Відповідачі позов не визнали повністю. 
Відповідач – 1 у відзиві на позову заяву (а.с. 95 - 100) з наведенням судової практики Верховного Суду зазначав, що суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди не може бути більшим ніж для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Водночас, на переконання відповідача – 1, жодних доказів психотравмувальних наслідків і подальше застосування до позивача реабілітуючої, коригуючої та психодіагностуючої терапії з метою поліпшення набутого тяжкого стану не приведено. Фаховий висновок настання наслідків погіршення стану здоров`я відсутній, а наведені твердження дають підстави ввжати про ненастання несприятливих наслідків для здоров`я позивача. 

У відзиві на позовну заяву відповідач – 2 зазначив, що позивачем не враховано норми Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», внаслідок чого розмір морального відшкодування позивачеві значно завищено (а.с. 80 -83). 
На переконання прокурора, з 01.01.2024 р. у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» змінилося правове регулювання визначення розміру мінімальної заробітної плати. Зокрема такий розмір встановлений у 7100,00 грн. (з 01.01.2024) та 8000,00 грн. (з 01.04.2024), але окремо визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. Отже, враховуючи положення ст. 13 Закону, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 83 200,00 грн. (52 місяці х 1600). З судової практики встановлення розміру такого відшкодування вбачається, що суд повинен визначити період кримінального переслідування та розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону (у даному випадку 83200,00 грн.), а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, то позивач повинен обґрунтувати такий розмір шкоди відповідними мотивами та обставинами (що підтверджується відповідними належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами) з обов`язковим виконанням наведеної норми права. 

Позивач не погодився з запереченнями відповідачів проти позову, про що зазначив у відповіді на відзив (а.с. 89 – 91), згідно з якою факт безпідставного обвинувачення позивача у вчиненні тяжкого злочину був встановлений судами: період склав повних 52 місяця (з 14.03.2017 по 29.07.2021 р.р.), тому цей факт не потребує доказуванню, та даний характер правопорушення та глибина фізичних та душевних страждань, які були викликані зміною нормального життєвого ритму, нормальних життєвих зав`язків, що в свою чергу призвело до припинення виплати йому заробітної плати, звільнення з посади то порушення ділової репутації, беручи до уваги, що відновлення нормального способу життя позивача вимагало від нього додаткових зусиль, та окремо додаткових зусиль на утримання позивачем сім`ї, а саме неповнолітніх двох дітей та жінки, яка знаходилась у декретній відпустці. На переконання позивача, психологічна експертиза може дати висновки чи є у підекспертної особи зміни в емоційному стані, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його, як особистості, і виникли внаслідок впливу певних обставин (зазначивши такі обставини); чи є ситуація, що досліджується за справою, психотрамвувальною для особи чи ні; чи спричинені особі страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються у справі та навіть який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду). 

Процесуальні дії у справі:
-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2024 р. прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження;
-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2024 р. виправлено описку у судовому рішенні - ухвалі від 23.07.2024 р.; 
-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2024 р. призначено судово-психологічну експертизу, зупинено провадження у справі;
-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2025 р. поновлено провадження у справі;
-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2025 р. відмовлено у  задоволенні клопотання представника позивача про призначення судово-психологічної експертизи;
-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 -80 ЦПК України, встановлено, що 14.03.2017 р. старший слідчій слідчого відділу прокуратури Запорізької області Чапала К.Г. у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017080000000105 від 28.02.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, повідомив позивача про підозру (а.с. 11 – 17). 
12.02.2018 р. вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2018 р. ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 364 КК України (а.с. 18 – 25); вказаний вирок суду скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області 28.08.2018 р. (а.с. 26 - 29).
16.10.2020 р. вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 367 КК України (а.с. 30 – 35); вказаний вирок суду скасовано Дніпровським апеляційним судом 29.07.2021 р. (а.с. 36 - 49), кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю в діянні позивача складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). 
На підставі висновку судово - психологічної експертизи (висновок експерта Дніпропетровського НДІСЕ від 26.03.2025 р.) судом встановлено, що у ОСОБА_1 наявні негативні зміни в емоційному стані, індивідуально – психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в період з 14.03.2017 р. по 29.07.2021 р. 
Згідно з вказаним висновком, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності в період з 14.03.2017 р. по 29.07.2021 р. за скоєння особливо тяжкого злочину є психотравмувальним для ОСОБА_1 , та внаслідок психотравмувальної дії вказаної ситуації ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода). 
ОСОБА_1 внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в період з 14.03.2017 р. по 29.07.2021 р. спричинені страждання (моральна шкода).
Позивач одружений (взяв шлюб 07.09.2013 р.), має на утриманні двох неповнолітніх дітей 16.02.2017 р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 50 - 52), за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 53). 
Правовідносини між учасниками справи виникли з зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та регулюються ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ст.ст. 55 та 56 Конституції України, ст.ст. 1167, 1176 ЦК України, а також Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 

Дослідив докази в межах заявлених позивачем доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, враховуючи наступне. 
Відповідно до ст.ст. 55 та 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 2000000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, внаслідок чого він перебував під слідством і судом протягом періоду 14.03.2017 - 29.07.2021 р.р. 
За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. 
Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 
Відповідно до пунктів 1-1, 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 
Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 
Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації. Судами встановлено, що кримінальне переслідування позивача припинено з підстав, які його реабілітують. 
Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. 
Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Викладене узгоджується з правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №383/596/15 (провадження № 14-342цс18) та від 29 травня 2019 року у справі №522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19).
Отже, вищенаведене спростовує заперечення представників відповідачів щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди. 
Стосовно розміру відшкодування, суд, задовольняючи позов повністю, керується наступним. 
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача – органу державної влади. 
З огляду на те, що “розумність” і “справедливість” є оціночними поняттями, наведені позивачем обставини спричинили йому душевні страждання, тобто заподіяли моральну шкоду, що підтверджено висновком судового експерта, тому присудження за оцінкою суду 2 000 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, не є очевидно неспівмірним, враховуючи встановлені судом фактичні обставини, тому позов підлягає задоволенню повністю. 
Згідно з пунктом 23-1 частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. 
Відповідно до пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. 
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). 
Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення). 
Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок). 
Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. 
Враховуючи, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі №314/3982/14-ц (провадження № 61-13711св18). 

Щодо розподілу судових витрат.
Судовий збір не справляється за подання до суду позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду (п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір). 
Отже, судовий збір на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Стосовно розподілу судових витрат, які пов`язані з оплатою витрат на проведення судової експертизи 30 291,20 грн., то такі витрати на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача, оскільки позов задоволено повністю. 
Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 - 265, ст. 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю. 
Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 2 000 000 (два мільйона) грн. 00 коп. 
Судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на проведення судової експертизи в розмірі 30 291 (тридцять тисяч двісті дев`яносто одна) грн. 20 коп.
Дата виготовлення повного судового рішення 13.03.2026 р. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя В.В.Спаї