справа № 369/2903/25
головуючий у суді І інстанції Фінагеєва І.О.
провадження № 22-ц/824/6135/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Григоренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року 
у справі за клопотанням представника стягувача ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни, заінтересована особа (боржник): ОСОБА_2 , про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду - Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року, справа № 23FL004023C, -
в с т а н о в и в :
У лютому 2025 року представник стягувача ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. звернулася до Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду - Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року, справа № 23FL004023C.
Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , перебуваючи у США 08 жовтня 2018 року уклали шлюб. Сторони є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час в США триває судова процедура розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Вказує що, 09 червня 2024 року ОСОБА_2 незаконно без дозволу ОСОБА_3 вивіз дітей в Україну, чим порушив права матері стосовно дітей.
За захистом порушених прав ОСОБА_3 звернулась до компетентного суду США - Верховного Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго з позовом до ОСОБА_2 про визнання опіки над дітьми та зобов`язання батька повернути дітей в США.
Рішенням Верховного Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2025 року справа № 23FL004023C за матір`ю ОСОБА_3 встановлено одноосібну юридичну та фізичну опіку над неповнолітніми дітьми та зобов`язано батька ОСОБА_2 повернути дітей в США.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника стягувача ОСОБА_1 - адвоката Михайлик С.І. про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду - Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року, справа № 23FL004023C.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що стороною стягувача не надано суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження обставин належного та вчасного повідомлення ОСОБА_2 саме Верховним Судом Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США про розгляд 14 червня 2024 року клопотання адвоката Алани Браунштейн, поданого в інтересах ОСОБА_3 у справі №23FL004023C, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду на підставі пункту 2 частини 2 статті 468 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було встановлено, що рішення від 14 червня 2024 року ухвалене у межах справи про розірвання шлюбу № 23РЬ004023С, яку було ініційовано стороною боржника.

При цьому, у судовому засіданні представником боржника було підтверджено та не спростовано належними доказами той факт, що після повернення боржника в Україну ним не було письмово повідомлено ні стягувача, ні Вищий Суд Каліфорнії про зміну місця проживання та адресу його нового проживання в Україні.
Вказує, що, боржник був достеменно обізнаний про існування цього спору та про невідкладний розгляд заяви стягувача.
Зазначає, що ОСОБА_2 , знаходячись на території України, протиправно та свідомо порушивши вимоги Рішення компетентного суду США - Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, (тимчасовий обмежувальний наказ форма DV-140) від 02 жовтня 2023 року справа №23FDV01210C з додатком 13 до форми DV-140 «Пpo відвідування дитини» щодо заборони на вивіз дітей із США без згоди їх матері, розумів про наслідки таких дій та бажаючи брати участь у судовому розгляді справи, боржник мав би повідомити Вищий Суд Каліфорнії про нову адресу проживання та своє перебування на території України.
Однак, залишення штату з порушенням заборонних обмежень та неповідомлення Вищого Суду Каліфорнії про намір проживати на території України разом з дітьми доводить небажання боржника брати участь у розгляді вказаної справи і спростовує його позицію про неможливість участі у розгляді справи у зв`язку із неналежним повідомленням про такий розгляд.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 638/1720/20.
Зазначає, що за відомостями, наданими митною службою США вбачається, що боржник здійснював спробу протиправно вивезти дітей із США ще у квітні 2024 року, що свідчить про його свідомий намір порушити встановлену судом заборону, а отже і наявність часу та можливості для підготовки правової позиції у справі.
Також судом першої інстанції не було враховано, що клопотання стягувача Вищого суду Каліфорнії підлягало негайному розгляду, оскільки стосувалось обставин виключного характеру.
Враховуючи неповідомлення боржником про зміну місця проживання та нову адресу на території України, адвокат стягувача була позбавлена можливості здійснити повідомлення боржника про розгляд справи іншим чином, ніж через його представника.
Зауважує, що відповідно до вказаного рішення, суд встановив, що на слуханні за присутності однієї сторони, яке відбулося 19 липня 2024 року та продовжилося 23 липня 2024 року. Позивача ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 були присутні віртуально через Microsoft Teams, включаючи адвоката позивача Браунштейн А., есквайр. Суд нагадав відповідачу про накази, видані 14 червня 2024 року та 26 червня 2024 року, про порушення ним наказів про опіку та повторив наказ ОСОБА_2 негайно повернути дітей до Сан-Дієго, Каліфорнія.
Зазначене рішення не містить тверджень про те, що адвокатом боржника Роговою М., яка була присутня у судовому засіданні 14 червня 2024 року, повідомлялося суд про розірвання договору з довірителем та подавалася відповідна заява. Доказів зворотного боржником не надано.
Факт повідомлення адвоката Рогової М. про розгляд справи підтверджується скріншотами листування з нею, заявою представника стягувача, судовими рішеннями Вищого Суду Каліфорнії, а також її безпосередньою участю в розгляді справи, що не було враховано судом при винесенні оспорюваного рішення.
Зазначає, що судом в оскаржуваному рішенні нібито було встановлено, що Рогова М. у судовому засіданні від 14 червня 2024 року повідомила суд про припинення її повноважень як адвоката ОСОБА_2
При цьому боржником не надано доказів того, що адвокатом Роговою М. було повідомлено про припинення повноважень до розгляду заяви стягувача, або що законодавство Каліфорнії не передбачає можливості невідкладного розгляду заяви за відсутності однієї сторони, повідомленої про розгляд справи належним чином.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви виключно з мотиву недоведеності належного та своєчасного повідомлення боржника іноземним судом. Водночас такий висновок не відповідає матеріалам справи та ґрунтується на неповному дослідженні доказів і фактичній помилці.
Стягувачем подано докази на підтвердження належного повідомлення представника боржника у справі адвоката Рогову М., яка завчасно повідомила боржника про судовий розгляд та безпосередньо сама брала участь в розгляді справи.
У запереченнях на клопотання ОСОБА_2 самостійно підтвердив факт його обізнаності про судове засідання у справі, проте вказана обставина не була врахована судом, незважаючи на її безпосереднє викладення в оскаржуваному рішенні.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Криштоф Р.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що заперечуючи проти задоволення клопотання стягувача, сторона боржника посилалася на обставини позбавлення її можливості взяти участь у судовому процесі іноземного суду через неналежне та невчасне повідомлено про розгляд справи.
Вказує, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, згідно з якими на дату звернення стягувача до іноземного суду (13.06.2024 року) та на дату ухвалення Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року у справі №23FL004023C, ОСОБА_2 покинув територію США та перебував на території України.
Відтак, іноземний суд, володіючи інформацією про перебування ОСОБА_2 в Україні та враховуючи відсутність міжнародних договорів у питаннях співпраці між США та Україною щодо судових спорів, зобов`язаний був повідомити його про звернення адвоката Прокопець А.О. 13 червня 2024 року із заявою до суду про видачу термінового наказу та про судове засідання з цього питання у спосіб, який визначений Гаазькою Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року.
Іноземний суд не вчинив належних дій щодо повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи за заявою ОСОБА_3 та 14 червня 2024 року ухвалив рішення без його участі.
Крім того ОСОБА_2 зазначав, що його адвокат у США представляла його інтереси з питань розірвання шлюбу і він не уповноважував її на представництво його інтересів з питання, що були вирішенні Вищим Судом Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року у справі №23FL004023C.
Повідомлення попереднього адвоката про ОСОБА_2 про звернення до суду за день до дати прийняття рішення Вищим Судом Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року у справі №23FL004023C не є належним повідомленням заінтересованої сторони про судовий процес.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Криштоф Р.С. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Криштоф Р.С. подав через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 20 травня 2026 року о 11:00 год., у якому він посилається на те, що ОСОБА_2 не може з`явитися у судове засідання у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, однак бажає особисто прийняти участь у судовому засіданні.
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до частини 1 статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Статтею 372 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
За змістом статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Апеляційний суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).
Апеляційний суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Із клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Криштоф Р.С. вбачається, що причиною неявки ОСОБА_2 до Київського апеляційного суду є його тимчасова не працездатність.
Враховуючи, що у судовому засіданні присутній представник ОСОБА_2 - адвокат Криштоф Р.С., а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку ОСОБА_2 у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2026 року задоволено клопотання представника ОСОБА_8 - адвоката Михайлик С.І. про участь ОСОБА_8 , яка проживає на території США, у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів та програмного забезпечення «ВКЗ».
При цьому заявника попереджено про те, що відповідно до частини 5 статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Під час судового засідання ОСОБА_8 не підключилася до відеоконференції, а її представник - адвоката Михайлик С.І. пояснила суду, що заявник має технічні проблеми з підключенням до відеоконференції.
Враховуючи, що у судовому засіданні присутня представник заявника, а ОСОБА_8 була повідомлена про ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, колегія суддів вважала за можливе провести розгляд справи за відсутності зв`язку із заявником.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.
Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Згідно з частиною 1 статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Частиною 1 статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
Згідно з частиною 6 статті 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.
Статтею 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Між Україною та Сполученими Штатами Америки (США) міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності.
Відповідно до частини 2 статті 462 ЦПК України у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Вказана норма кореспондується зі статтею 11 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.
Вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 466 ЦПК України. 

Частиною 2 статті 466 ЦПК України визначено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 3 указаної статті, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:
1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;
2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);
3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;
4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);
5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);
6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.
Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала (частина 4 статті 466 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що подане клопотання про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду не відповідає вимогам пункту 2 частини 3 статті 466 ЦПК України, оскільки заявником до клопотання не додано офіційний документ про те, що рішення Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року у справі № 23FL004023C набрало законної сили, про що також не зазначено і в самому рішенні.

Зі змісту рішення Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року вбачається, що воно підлягає негайному виконанню, однак це саме по собі не свідчить про те, що рішення іноземного суду про визнання та звернення до виконання якого звернувся заявник, набрало законної сили.

Також, до клопотання додані документи англійською мовою, які засвідчені представником ОСОБА_3 - адвокатом Євглевським В.О. (а.с. 38-166 т.1) та адвокатом Михайлик С.І. (а.с. 116-135 т. 1), які не відповідають вимогам пункту 6 частина 3 статті 466 ЦПК України про надання засвідченого відповідно до законодавства перекладу перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.
Указані обставини свідчать про те, що документи додані до клопотання не оформлені відповідно до вимог, передбачених цією главою, що відповідно до частини 4 статті 466 ЦПК України є підставою для залишення клопотання без розгляду та його повернення разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.
Однак суд першої інстанції залишив це поза увагою та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для прийняття клопотання про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду до розгляду, розглянув його по суті та відмовив у його задоволенні.

При цьому апеляційний суд не надає оцінку доводам апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні клопотання на підставі пункту 2 частини 2 статті 468 ЦПК України у зв`язку з неналежним повідомленням ОСОБА_2 про розгляд справи, оскільки клопотання не відповідає вимогам статті 466 ЦПК України, а тому не підлягало розгляду судом по суті.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року підлягає скасуванню, а клопотання про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни задовольнити частково.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року скасувати.
Клопотання представника стягувача ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни, заінтересована особа (боржник): ОСОБА_2 , про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду - Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року, справа № 23FL004023C- залишити без розгляду та повернути заявнику.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 29 травня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська