У х в а л а
Іменем України
29 квітня 2026 року
м. Київ
Справа № 202/6156/24
Провадження № 61-1254ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)
на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року
у справі за позовом скаржниці до Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» (далі - відповідач) про зобов`язання перерахувати заробітну плату, стягнути перераховану зарплату, лікарняні, відпускні, скасування догани, зобов`язання нарахувати премії, стягнення премій і 
в с т а н о в и в:
1. У провадженні Індустріального районного суду міста Дніпра перебуває зазначена справа. 
2. 22 липня 2025 року цей суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у прийнятті до провадження нових позовних вимог і повернув їх скаржниці. Мотивував так:
- 11 листопада 2024 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року постановив протокольну ухвалу, згідно з якою частково задовольнив клопотання скаржниці щодо витребування доказів у справі. Надалі скаржниця подавала докази;
- 20 березня 2025 року цей суд постановив ухвалу, згідно з якою закрив підготовче провадження у справі;
- 19 червня 2025 року суд розпочав розгляд справи по суті, а 2 липня 2025 року дослідив докази й оголосив перерву для подання скаржницею заяви зі скоригованими позовними вимогами в частині визначення періоду перерахунку та відповідних сум із урахуванням наданих відповідачем доказів, а також у частині вимоги про скасування застосованої до скаржниці догани відповідача від 7 лютого 2024 року з урахуванням того, що під час розгляду справи стало відомо про скасування наказу про накладення цього дисциплінарного стягнення. Для коригування вказаних вимог суд встановив для скаржниці строк;
- 17 липня 2025 року скаржниця подала заяву, в якій виклала нові позовні вимоги:
визнати, що тарифний розряд старшого наукового співробітника, який обумовлює заробітну плату скаржниці, дорівнює 20-кратному, тобто взятий по-середньому на підставі чинної постанови Президії Академії медичних наук України «Про схеми посад і професій працівників науково-дослідних установ і організацій Академії медичних наук України на основі Єдиної тарифної сітки»; 
визнати, що саме за 20-кратним тарифним розрядом треба нараховувати заробітну плату скаржниці (замість 17-кратного, за яким їй досі нараховує таку плату відповідач) і провести їй розрахунок невиплаченої зарплати; 
визнати, що відповідач не дорахував скаржниці заробітну плату за період з 1 липня 2022 року до дня розгляду справи, включаючи правильно нараховані лікарняні, відпускні, компенсацію за невикористані відпустки, за 20-кратним тарифним розрядом старшого наукового співробітника з надбавками за знання та використання однієї іноземної мови (10 %), за стаж наукової роботи (30 %), вчене звання «старший науковий співробітник» (25 %) та науковий ступінь кандидата медичних наук (15 %), тобто 80 % надбавок до посадового окладу; у судовому рішенні обов`язково слід відобразити недораховану заробітну плату за роками та місяцями; 
відмінити наказ відповідача від 7 лютого 2024 року № 35ос про винесення скаржниці догани та нарахувати премії за період із 7 лютого 2024 року;
зобов`язати відповідача нарахувати скаржниці премії за період з лютого 2024 року до березня 2025 року на рівні середньої премії за місяць старшого наукового співробітника відповідача з урахуванням відпрацьованих годин старшими науковими співробітниками; 
стягнути з відповідача на користь скаржниці недораховану і невиплачену заробітну плату за період із 1 липня 2022 року до дня розгляду справи після обов`язкової сплати відповідачем із цієї суми єдиного соціального внеску та військового збору;
нарахувати встановлений індекс інфляції та три проценти річних від вказаної суми за весь час прострочення виплат;
стягнути з відповідача на користь скаржниці 20 000,00 грн попередніх судових витрат у справі;
- на судовому засіданні скаржниця просила суд прийняти до провадження нові позовні вимоги;
- процесуальний закон не передбачає право позивача подати заяву (клопотання) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із таких заяв (клопотань) він з огляду на зміст цього документа та раніше поданої позовної заяви, а також враховуючи обставини справи, повинен розцінювати відповідну заяву (клопотання) або як подання іншого (ще одного) позову, або як збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, або як об`єднання позовних вимог, або як зміну предмета або підстав позову;
- не можна прийняти і слід повернути скаржниці її заяву від 17 липня 2025 року, подану поза межами строку, передбаченого статтею 49 ЦПК України, а саме після закриття підготовчого засідання. У цій заяві є частково нові, а частково не скориговані попередньо заявлені позовні вимоги.
3. 18 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд ухвалив постанову, (повний текст склав того ж дня), згідно з якою ухвалу суду першої інстанції залишив без змін. Мотивував так:
- вимоги, які скаржниця виклала у заяві від 17 липня 2025 року, є фактично новими позовними вимогами. Тобто скаржниця змінила предмет позову й одночасно стверджує про інші обставини, ніж ті, які були викладені у попередній редакції її вимог. Унаслідок цього повністю змінюються як підстави, так і предмет первісного позову скаржниці;
- 11 листопада 2024 року місцевий суд частково задовольнив її клопотання щодо витребування доказів, а 20 березня 2025 року закрив підготовче провадження. Подання після цього на виконання протокольної ухвали від 11 листопада 2024 року доказів не продовжує підготовче засідання;
- доводи скаржниці про те, що лише після закриття підготовчого засідання вона отримала копію наказу відповідача, з яким не погодилася, що стало підставою для формування нових позовних вимог, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті таких вимог;
- на підставі статті 49 ЦПК України суд не міг прийняти та мав повернути заяву скаржниці від 17 липня 2025 року, у якій є частково нові позовні вимоги та нескориговані попередні.
4. 28 січня 2026 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу. Просила поновити строк на касаційне оскарження та скасувати постанову апеляційного суду від 18 вересня 2025 року. Необхідність поновлення відповідного строку обґрунтувала тим, що пропустила його через тривалу непрацездатність, що підтверджують листки непрацездатності.
4.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).
4.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
4.3. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
4.4. Повний текст оскарженої постанови апеляційний суд склав 18 вересня 2025 року. Останнім днем на подання касаційної скарги було 20 жовтня 2025 року (понеділок). Скаржниця обґрунтувала те, що з 5 вересня 2025 року до 27 січня 2026 року включно була тимчасово непрацездатною. З огляду на це пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.
5. Касаційну скаргу мотивувала так:
- суд не звернув увагу на те, що на день подання позову скаржниці не було відомо ні про догану, ні детально про заробітну плату та її складові, ні про незаконне і безпідставне зменшення тарифного розряду;
- апеляційний суд не врахував, що справа не є малозначною, та помилково розглянув апеляційну скаргу скаржниці в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Цим порушив вимогу частини другої статті 369 ЦПК України та позбавив скаржницю доступу до правосуддя. Справу треба розглядати за правилами загального позовного провадження.
6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
6.1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).
6.2. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, речення перше частин третьої статті 13 ЦПК України).
6.3. У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).
6.4. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення і яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує предмет позову, тобто вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. 
Від підстав позову слід відрізняти його юридичне обґрунтування або, інакше кажучи, юридичні підстави позову, тобто юридичну кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує його вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві юридичним обґрунтуванням не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно кваліфікувати спірні правовідносини й обрати приписи, що регулюють ці відносини (див. mutatismutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 12червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/19 (пункт 70), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 та у справі № 904/5726/19, від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17 (пункт 21)).
6.5. Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 2 частини другої статті 49 ЦПК України). 
6.6. Як збільшення або зменшення розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією вимогою, яку вже заявив позивач у позовній заяві. Тобто збільшити чи зменшити можна лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не можна розуміти заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви (див. mutatis mutandisпостанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (пункт 61)).
6.7. До закінчення підготовчого засіданняпозивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (речення перше частини третьої статті 49 ЦПК України).
6.8. Процесуальний закон не передбачає права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог. Заяву позивача, яка за змістом уточнює чи доповнює вже прийнятий до розгляду позов або іншим чином спрямована на його зміну, слід кваліфікувати згідно з положеннями статей 13, 49, 175, 197 ЦПК України як збільшення або зменшення розміру позовних вимог чи як зміну предмета або підстави позову. У випадку зміни в такій заяві предмета та підстав позову її слід розцінювати як новий позов і діяти відповідно до норм процесуального закону щодо прийняття позовної заяви до провадження судом.
6.9. Інакше кажучи, у разі надходження до суду заяви позивача суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви й обставин справи, повинен кваліфікувати цю заяву як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову (див. mutatismutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (пункт 59)).
6.10. Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права чи інтересу, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, зокрема, обрання іншого порівняно із первісно обраним способу захисту порушеного права чи інтересу. А зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується така вимога. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних і зміна посилань на норми матеріального чи процесуального права. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (див. mutatismutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.42-7.43), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/19 (пункт 71), від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (пункт 99), від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (пункт 60), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16,Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17 (пункти 21-22)). 
6.11. За змістом наведеного припису частини третьої статті 49 ЦПК України доповнення позовних вимог новими відбувається не через заяву про збільшення їхнього розміру, а шляхом зміни предмета позову. Необхідність у такій зміні може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не забезпечуватимуть чи неповністю забезпечать позивачеві захист його порушених прав та інтересів. 
6.12. Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення первісних позовних вимог новими; 3) вилучення деяких позовних вимог; 4) їх пред`явлення до іншого відповідача (див. mutatismutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16).
6.13. У разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтована іншими обставинами, тобто за суттю є новим позовом (див. mutatismutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (пункт 60), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 серпня 2024 року у справі № 914/3080/20 (пункт 8.24.2))
6.14. Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо у ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) й одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у сукупності дають право на звернення до суду (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (пункт 62)).
6.15. Оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем у підготовчому засіданні заяви, спрямованої на одночасну зміну предмета та підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути її. А позивач не позбавлений права у встановленому законом порядку звернутися до суду з новим позовом (див. mutatismutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (пункт 68)).
6.16. Суди попередніх інстанцій встановили, що ще 20 березня 2025 року суд першої інстанції закрив підготовче провадження у справі, а подана після цього заява скаржниці від 17 липня 2025 року є фактично новим позовом, включає нові матеріально-правові вимоги, обґрунтовується іншими обставинами, ніж первісний позов. 
6.17. Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки суд першої інстанції 2 липня 2025 року доручив скаржниці лише скоригувати первісні позовні вимоги в частині визначення періоду перерахунку та відповідних сум із урахуванням наданих відповідачем доказів, а також у частині вимоги про скасування застосованої до скаржниці догани відповідача від 7 лютого 2024 року з урахуванням того, що під час розгляду справи стало відомо про скасування наказу про накладення цього дисциплінарного стягнення. Замість того, скаржниця 17 липня 2025 року подала заяву, в якій виклала як нові позовні вимоги, так і не скориговані попередньо заявлені. Тобто вона частково змінила предмет позову, а також одночасно його підстави, навівши обставини, що є відмінними від попередньої редакції вимог. Прийняття такої заяви після закінчення підготовчого засідання процесуальний закон не передбачає. Порушення права скаржниці на доступ до суду немає, оскільки нові вимоги вона може заявити в окремій позовній заяві.
6.18. Стосовно доводів скаржниці про те, що апеляційний суд помилково розглянув її апеляційну скаргу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що предметом апеляційного оскарження була ухвала суду першої інстанції про повернення скаржниці позовної заяви. 
6.19. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина друга статті 369 ЦПК України).
6.20. Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) (пункт 6 частини першої статті 353 ЦПК України).
6.21. З огляду на наведені приписи апеляційний суд правильно розглянув апеляційну скаргу скаржниці без повідомлення учасників справи. Такий розгляд не є порушенням права скаржниці на доступ до суду (див. mutatismutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2026 року у справі № 333/5230/25 (пункти 51-52)). 
6.22. Доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують і зводяться до помилкового тлумачення скаржницею норм права. 
6.23. У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
6.24. Беручи до уваги наведені висновки, застосування процесуальних норм судами першої й апеляційної інстанції є вочевидь правильним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення, зокрема, частини третьої статті 49 ЦПК України. Тому касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» про зобов`язання перерахувати заробітну плату, стягнути перераховану зарплату, лікарняні, відпускні, скасування догани, зобов`язання нарахувати премії та їхнє стягнення.
3. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко