ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2026 р. Справа№ 911/3550/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Суліма В.В. 
Майданевича А.Г. 

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,
згідно з протоколом судового засідання від 11.05.2026: 
від позивача: Самарцев Я.Ю. - адвокат, посвідчення № 2894;
від відповідача: Онопрієнко Ю.О. - адвокат, посвідчення № 11065/10;
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест"
на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2026 (повний текст - 23.01.2026)
у справі № 911/3550/25 (суддя - Горбасенко П.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум - Косметік"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест"
про стягнення 527 528, 52 грн
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст поданої позовної заяви та рух справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Форум Косметік» (далі - позивач / ТОВ «Форум Косметік») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровариінвест» (далі відповідач / ТОВ «Бровариінвест») про стягнення 527 528, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Форум Косметік» посилалось на обставини неповернення відповідачем безпідставно отриманих коштів у загальному розмірі 1 458 687, 70 грн, щодо яких, зі свого боку, було ухвалено рішення у справі № 911/854/24 про стягнення останніх з ТОВ «Бровариінвест» на користь позивача, що зумовило подальше нарахування ТОВ «Форум Косметік» на такі грошові кошти 3 % річних та інфляційних втрат.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Господарського суду Київської області від 16.01.2026 задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум - Косметік": 131 281 грн 89 коп. 3 % річних; 396 246 грн 63 коп. інфляційних втрат; 6 330 грн 34 коп. судового збору.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест" 25.02.2026 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 26.02.2026), в якій просить поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "БРОВАРИІНВЕСТ" строк для подання апеляційної скарги та прийняти її до апеляційного провадження. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16 січня 2026 року у справі №911/3550/25 в повному обсязі.
13.03.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою задоволено клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2026 у справі № 911/3550/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест" на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2026 у справі №911/3550/25. Судове засідання призначено на 28.04.2026. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2026 у справі №911/3550/25 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.
У зв`язку із відрядженням судді Коротун О.М., з метою дотриманням принципу незмінності складу суду та строку розгляду справи, суд апеляційної інстанції перепризначив розгляд справи на 11.05.2026. 
В судове засідання 11.05.2026 з`явились представники обох сторін. Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про відмову в позові. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без змін, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Так, апеляційна скарга зводиться до того, що рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат і судового збору є незаконним та підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин справи, неправильну оцінку доказів і помилкове застосування норм матеріального права.
Скаржник зазначає, що суд безпідставно поклав у основу рішення висновки з іншої справи щодо безпідставного набуття коштів, неправильно застосувавши принцип преюдиції. На його думку, преюдиційність поширюється лише на встановлені факти, але не на їх правову оцінку, а відтак у цій справі, яка має інший предмет позову (стягнення процентів та інфляційних втрат), суд мав самостійно дослідити обставини та дати їм окрему правову оцінку.
Крім того, скаржник заперечує висновок про відсутність договірних відносин між сторонами. Він вказує, що сам по собі факт використання факсиміле без окремої домовленості не робить договір нікчемним або неукладеним, а цивільне законодавство взагалі не містить поняття «неукладений договір». Договір фактично виконувався сторонами протягом кількох років, що підтверджується здійсненням платежів і відсутністю будь-яких претензій з боку позивача щодо якості чи строків робіт або вимог про повернення коштів.
Основним аргументом скаржника є відсутність прострочення з боку відповідача. Скаржник наголошує, що для нарахування 3% річних та інфляційних втрат необхідним є факт прострочення грошового зобов`язання. Оскільки у зобов`язаннях з повернення безпідставно набутого майна строк виконання прямо не визначений, він виникає лише після пред`явлення кредитором вимоги, а боржник має семиденний строк для її виконання. Жодних доказів направлення такої вимоги позивачем до відповідача матеріали справи не містять, отже прострочення не настало.
Більше того, обов`язок повернути кошти як безпідставно набуті був встановлений лише рішенням суду у попередній справі у 2025 році. До цього моменту правовий статус коштів був спірним, і відповідач обґрунтовано вважав їх отриманими в межах договірних відносин. Відтак нарахування процентів та інфляційних втрат за попередній період є безпідставним, оскільки відповідач не перебував у стані прострочення і не міг прострочити виконання обов`язку, який йому не пред`являвся.
З огляду на це скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати рішення суду першої інстанції повністю як таке, що ухвалене з порушенням норм права і без належного встановлення обставин справи.
5. Вимоги відзиву на апеляційну скаргу та короткий зміст наведених у ній доводів
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України не скористався. Водночас, ухвалу про відкриття апеляційного провадження у даній справі отримав 13.03.2026, що підтверджується довідкою про доставку ухвали від 12.03.2026 в особистий кабінет Електронного суду сторони.
6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин 
Як правомірно встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, протягом 2017 - 2021 років ТОВ «Форум - Косметік» було здійснено перерахування грошових коштів з призначенням платежу: «за договором підряду № 2/22-10-17 від 22.10.2017» у загальній сумі 1 458 687, 70 грн на рахунок ТОВ «Бровариінвест», а саме: 17.11.2017 - 12 600, 00 грн згідно платіжної інструкції № 897 від 17.11.2017; 06.12.2017 - 12 600, 00 грн згідно платіжної інструкції № 933 від 06.12.2017; 19.12.2017 - 16 200, 00 грн згідно платіжної інструкції № 952 від 19.12.2017; 05.01.2018 - 10 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 970 від 05.01.2018; 19.01.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 978 від 19.01.2018; 07.02.2018 - 13 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 999 від 07.02.2018; 20.02.2018 - 22 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1004 від 20.02.2018; 02.03.2018 - 6 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1016 від 02.03.2018; 20.03.2018 - 25 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1028 від 20.03.2018; 06.04.2018 - 10 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1046 від 06.04.2018; 19.04.2018 - 18 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1059 від 19.04.2018; 03.05.2018 - 10 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1074 від 03.05.2018; 18.05.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1090 від 18.05.2018; 05.06.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1130 від 05.06.2018; 18.06.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1115 від 18.06.2018; 05.07.2018 - 39 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1132 від 05.07.2018; 03.08.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1156 від 03.08.2018; 17.08.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1169 від 17.08.2018; 20.09.2018 - 30 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1203 від 20.09.2018; 18.10.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1231 від 18.10.2018; 05.11.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1246 від 05.11.2018; 20.11.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1267 від 20.11.2018; 19.12.2018 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 1293 від 19.12.2018; 06.01.2019 - 27 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 157 від 06.01.2019; 06.11.2019 - 1 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 158 від 06.11.2019; 08.11.2019 - 10 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 166 від 08.11.2019; 14.11.2019 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 174 від 14.11.2019; 18.11.2019 - 20 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 177 від 18.11.2019; 20.11.2019 - 22 450, 00 грн згідно платіжної інструкції № 182 від 20.11.2019; 20.11.2019 - 50 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 183 від 20.11.2019; 20.11.2019 - 15 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 185 від 20.11.2019; 21.11.2019 - 9 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 187 від 2.11.2019; 26.11.2019 - 71 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 196 від 26.11.2019; 11.12.2019 - 2 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 213 від 11.12.2019; 19.12.2019 - 2 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 216 від 19.12.2019; 20.12.2019 - 15 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 217 від 20.12.2019; 23.12.2019 - 7 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 229 від 23.12.2019; 24.12.2019 - 84 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 230 від 24.12.2019; 08.01.2020 - 8 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 244 від 08.01.2020; 14.01.2020 - 10 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 247 від 14.01.2020; 21.01.2020 - 11 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 254 від 21.01.2020; 04.02.2020 - 1 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 278 від 04.02.2020; 07.02.2020 - 10 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 285 від 07.02.2020; 12.02.2020 - 1 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 289 від 12.02.2020; 18.02.2020 - 12 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 291 від 18.02.2020; 21.02.2020 - 15 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 297 від 21.02.2020; 25.02.2020 - 30 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 302 від 25.02.2020; 27.02.2020 - 6 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 307 від 27.02.2020; 06.03.2020 - 10 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 319 від 06.03.2020; 23.03.2020 - 2 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 342 від 23.03.2020; 23.03.2020 - 7 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 341 від 23.03.2020; 07.04.2020 - 7 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 354 від 07.04.2020; 21.04.2020 - 11 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 371 від 21.04.2020; 28.04.2020 - 1 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 378 від 28.04.2020; 28.04.2020 - 2 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 377 від 28.04.2020; 07.05.2020 - 9 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 391 від 07.05.2020; 19.05.2020 - 3 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 401 від 19.05.2020; 22.05.2020 - 11 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 410 від 22.05.2020; 25.05.2020 - 1 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 416 від 25.05.2020; 05.06.2020 - 9 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 433 від 05.06.2020; 22.06.2020 - 12 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 450 від 22.06.2020; 03.07.2020 - 10 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 467 від 03.07.2020; 07.07.2020 - 5 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 475 від 07.07.2020; 22.07.2020 - 11 500, 00 грн згідно платіжної інструкції № 487 від 22.07.2020; 11.08.2020 - 50 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 504 від 11.08.2020; 02.09.2020 - 56 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 529 від 02.09.2020; 05.10.2020 - 11 700, 00 грн згідно платіжної інструкції № 5800 від 05.10.2020; 29.10.2020 - 2 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 641 від 29.10.2020; 05.11.2020 - 48 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 647 від 05.11.2020; 07.12.2020 - 30 380, 00 грн згідно платіжної інструкції № 702 від 07.12.2020; 07.12.2020 - 1 532, 00 грн згідно платіжної інструкції № 703 від 07.12.2020; 12.01.2021 - 1 700, 00 грн згідно платіжної інструкції № 746 від 12.01.2021; 12.01.2021 - 36 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 747 від 12.01.2021; 05.02.2021 - 16 061, 00 грн згідно платіжної інструкції № 766 від 05.02.2021; 08.02.2021 - 21 556, 81 грн згідно платіжної інструкції № 771 від 08.02.2021; 15.02.2021 - 21 557, 00 грн згідно платіжної інструкції № 781 від 15.02.2021; 25.02.2021 - 1 800, 00 грн згідно платіжної інструкції № 795 від 25.02.2021; 02.03.2021 - 13 024, 00 грн згідно платіжної інструкції № 800 від 02.03.2021; 15.03.2021 - 30 173, 89 грн згідно платіжної інструкції № 819 від 15.03.2021; 19.03.2021 - 22 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 824 від 19.03.2021; 29.03.2021 - 22 000, 00 грн згідно платіжної інструкції № 834 від 29.03.2021; 26.05.2021 - 36 853, 00 грн згідно платіжної інструкції № 895 від 26.05.2021.
Вказані обставини досліджувались при розгляді справи № 911/854/24 у загальному позовному провадженні Господарським судом Київської області за позовом ТОВ «Форум - Косметік» до ТОВ «Бровариінвест» про стягнення 1 458 687, 70 грн безпідставно одержаних грошових коштів.
Господарський суд Київської області рішенням від 14.04.2025, що набрало законної сили 16.09.2025 згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 у справі № 911/854/24, задовольнив повністю позовні вимоги ТОВ «Форум - Косметік»; стягнув з ТОВ «Бровариінвест» на користь ТОВ «Форум - Косметік» 1 458 687, 70 грн безпідставно одержаних грошових коштів та 21 880, 32 грн судового збору.
Звертаючись з позовом у даній справі, позивач просив врахувати встановлені рішенням суду у справі № 911/854/24 обставини безпідставного отримання ТОВ «Бровариінвест» коштів у загальному розмірі 1 458 687, 70 грн (на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України), а також з урахуванням того, що станом на дату звернення ТОВ «Форум - Косметік» до суду з позовом у даній справі наявна перед останнім заборгованість у розмірі 1 458 687, 70 грн відповідачем не погашена, що свідчить про невиконання ТОВ «Бровариінвест» рішення Господарського суду Київської області від 14.04.2025 у справі № 911/854/24, а отже, про наявність підстав для донарахування на суму простроченого відповідачем грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних та інфляційних втрат за період з листопада 2022 року по листопад 2025 року. 
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як зазначалось вище, Господарський суд Київської області рішенням від 14.04.2025, що набрало законної сили 16.09.2025 згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 у справі № 911/854/24, задовольнив повністю позовні вимоги ТОВ «Форум - Косметік»; стягнув з ТОВ «Бровариінвест» на користь ТОВ «Форум - Косметік» 1 458 687, 70 грн безпідставно одержаних грошових коштів.
Разом з цим, в мотивувальній частині вказаних рішень було встановлено наступне. «Договір підряду № 2/22-10-17 від 22.10.2017 не містить у собі положень щодо використання факсиміле, а окремої угоди, в якій би сторонами було досягнуто згоди щодо такого використання, сторонами суду не надано; таким чином умови, визначені у тексті наданого відповідачем договору, не можуть розцінюватись як такі, що погоджені позивачем як замовником та відповідачем як підрядником, що, у свою чергу, свідчить про відсутність згоди між ними стосовно істотних умов такого виду договору. 
До матеріалів справи не було надано жодних доказів реального виконання договору підряду № 2/22-10-17 від 22.10.2017, таких як листування сторін, документація щодо затвердження об`єму та найменування робіт по договору, кошториси, акти, які б відповідали вимогам, існуючим до договорів будівельного підряду (форми КБ-2в), довідки форми КБ-3 тощо, а отже, відповідачем не доведено та не обґрунтовано реальності виконання робіт (надання послуг) і, відповідно, існування між сторонами реальних правовідносин за договором, який не був укладений сторонами у передбачений законом спосіб.
Відтак під час розгляду справи № 911/854/24 Господарським судом Київської області було встановлено обставини набуття ТОВ «Бровариінвест» майна (грошових коштів в розмірі 1 458 687, 70 грн), набуття відповідачем цього майна саме за рахунок ТОВ «Форум - Косметік» (в результаті переказу з рахунку позивача на рахунок відповідача) та відсутності доказів, які б свідчили про наявність договірних зобов`язань між сторонами, у зв`язку з чим зроблено висновок про відсутність правових підстав для набуття відповідачем за рахунок позивача грошових коштів у сумі 1 458 687, 70 грн та, відповідно, про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно отриманих коштів у розмірі 1 458 687, 70 грн». 
Суд апеляційної інстанції на підстав ч. 4 ст. 75 ГПК України (обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом) враховує зазначені вище обставини справи як преюдиційні обставини.
В цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з положеннями ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц зазначила про те, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2004 року у справі "Світлана Науменко проти України" (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).
Наразі саме на суди покладено значний обсяг відповідальності за дотримання принципу правової визначеності.
Крім того, в основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.
Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд. В цій частині суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України також враховує правові висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 19 грудня 2025 року у cправі № 910/10365/15, положення ч. 4 ст. 75 ГПК України спрямоване на дотримання принципу правової визначеності та його складової - res judicata; правило про звільнення від доказування має абсолютний характер, така його дія спрямована на те, щоб спір між сторонами вирішувався в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів/справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження тих самих фактів; інше тлумачення, яке вказує на можливість "спростування преюдиційних обставин" за допомогою нових доказів, призводить до розмивання змісту частини четвертої статті 75 ГПК України, а відтак до правової невизначеності - адже не зрозуміло, за яких умов, керуючись якими критеріями, суд, замість застосування приписів частини четвертої статті 75 ГПК України, має надати стороні можливість доводити/спростовувати за допомогою нових доказів ті чи інші обставини, що входять до предмету доказування і були вже встановлені в іншій справі за участю тих самих сторін; по суті, наведене Верховним Судом тлумачення суперечить прямому та зрозумілому змісту частини четвертої статті 75 ГПК України.
Таким чином, при розгляді вказаної справи № 911/854/24 Господарським судом Київської області був встановлений факт безпідставного набуття ТОВ «Бровариінвест» майна, а саме грошових коштів в розмірі 1 458 687, 70 грн та правильно застосовано ст. 75 ГПК України. 
Разом з цим, при розгляді даної справи позивач просив стягнути річні та інфляційні втрати на суму 1 458 687, 70 грн. 
Водночас, в даному випадку фактично постало питання лише щодо визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна, оскільки позивач нараховував вказані річні та інфляційні за період з 20.11.2022 по 19.11.2025. Тоді як апелянт вважає, що такий період розпочався з моменту набрання законної сили рішення у справі № 911/854/24. 
В цій частині суд апеляційної інстанції враховує на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22. 
Так, в указаній постанові, колегія суддів виснувала, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
Разом з цим, згідно із частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Норма вказаної статті регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.
Проте у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна.
Норма частини другої статті 530 ЦК України до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна згідно зі статтею 1212 ЦК України не застосовується. А тому в цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що у кондикційних зобов`язаннях вимога про повернення коштів є обов`язковою передумовою для виникнення прострочення з посиланням на постанови Верховного Суду у справах №922/604/18, № 910/12521/17. В даному аспекті суд апеляційної інстанції звертає увагу на відступ від вказаних правових позицій, що підтверджується змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами позивача, що зобов`язання з повернення майна (в даному випадку грошових коштів) виникла у відповідача в момент їх отримання. А тому нарахування річних та інфляційних втрат починаючи з 20.11.2022 (як самостійно визначив позивач) - є обґрунтованим та таким, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду. Тому доводи скаржника відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані. 
Щодо доводів скаржника про відсутність правових підстав нарахування річних та інфляційних втрат на суму безпідставно набутого майна в розмірі 1 458 687,70 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
Таким чином, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає з огляду на наявність самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем коштів позивача. 
Доводів щодо незгоди із розрахунком апеляційна скарга не містить, як і доводів про незастосування строків позовної давності. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 236 ГПК України) суд апеляційної інстанції не встановив.
А тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі. Доводи скаржника про невірно визначений період нарахування - відхиляється через вищевказане. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично є незгодою скаржника з рішенням суду першої інстанції. А тому порушене майнове право позивача правомірно було задоволено судом першої інстанції в розумінні ст. 4 ГПК України.
Таким чином, апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених до стягнення позовних вимог. 
Таким чином, на підставі ст. 2, 4, ч. 4 ст. 236, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений скаржником судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 4, 75, 129, 269, 270, ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест" на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2026 у справі № 911/3550/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2026 у справі № 911/3550/25 - залишити без змін. 
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Поновити дію рішення, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2026.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови складено 12.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич