П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/2049/25	
Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В.,
Казанчук Г.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 березня 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , не виплати компенсації втрати частини доходу та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення - з червня 2024 року та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з червня 2015р. по лютий 2020р. та з червня 2024р..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він виїхав до Держави Ізраїль. На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2019р. у справі №420/5844/18 відповідач поновив йому виплату пенсії з дати припинення – з 1.01.2025р.. 
У подальшому, представник позивача неодноразово звертався до відповідача із заявами, у яких просив виплатити компенсацію за невиплату пенсії за весь час затримки, а також виплачувати пенсію на банківський рахунок відповідно до зазначених банком в заяві реквізитам.
Разом з тим, листами ГУ ПФУ повідомило позивача, що виплату пенсію з 1.08.2024р. призупинено, оскільки за повідомленням ПАТ КБ «Приватбанк» позивач не отримував пенсію з поточного рахунку більше як один рік. 24.04.2024р. на адресу, зазначену в пенсійній справі, ОСОБА_2 відправлено рекомендований лист-запрошення для подачі нової заяви про виплату пенсії через банківську установу. У зв`язку з тим, що нової заяви від ОСОБА_3 не надійшло, то з 1.06.2024р. виплата пенсії переведена до відділення поштового зв`язку №65069 АТ “Укрпошта”, дата виплати 7 число. Згідно звіту поштового відділення №65069 АТ “Укрпошта” з червня 2024р. по липень 2024р. наявна невиплата пенсії. У зв`язку з неоплатою з 1.08.2024р. виплату пенсії припинено.
Також відповідач повідомив, що доплата розрахована на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2019р. по справі №420/5844/18, з урахуванням ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020р. по справі №420/5844/18, за період з 1.01.2015р. по 31.01.2020р. в сумі 49 943,44грн. виплачена ОСОБА_2 додатковою відомістю в лютому 2020 року. Таким чином, для нарахування компенсації за період з червня 2015 року по лютий 2020 року у Головного управління підстави відсутні. Також відсутні підстави для нарахування компенсації з червня 2024 року, оскільки на теперішній час нарахування та виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена “до з`ясування”.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо переведення виплати пенсії через відділення поштового зв`язку, не поновлення виплати пенсії, не виплати компенсації втрати частини доходу та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 9 березня 2026р. адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , не виплати компенсації втрати частини доходу та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення - з червня 2024 року та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з червня 2015 року по лютий 2020 року та з червня 2024 року.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, скасування рішення суду з прийняттям по справі нового рішення про залишення позову без розгляду, з наступних підстав.
Відповідно до ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач проживає в Державі Ізраїль в м.Нацерет Іліт, і за місцем проживання позивача відсутні відділення поштового зв`язку. Суд вказав, що Законом №1058-ІV не передбачено виплату пенсії через відділення поштового зв`язку для цієї категорії громадян. За таких обставин, відповідач протиправно перевів виплату пенсії позивачу до відділення поштового зв`язку АТ "Укрпошта", де позивач фізично не може отримувати пенсію. Отже, застосування до позивача підстави припинення виплати пенсії, передбаченої п.4 ч.1 ст.49 Закону №1058-ІV, є протиправним. 
Також суд зазначив, що є протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати позивачу пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за реквізитами згідно наданої банком заяви.
Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач має виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з червня 2015 року по дату фактичної виплати боргу в лютому 2020 року та з червня 2024 року по дату фактичної виплати.
Проте, з таким висновком суду першої не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує, приймає по справі нове рішення про залишання адміністративного позову без розгляду, з наступних підстав.
Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п.п.1 та 2 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).
Частинами 1 та 2 ст.160 КАС України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.55 КАС України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Частинами 1,2 ст.59 КАС України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:
1) довіреністю фізичної або юридичної особи;
2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення.
Відповідно до ч.4 ст.59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу».
За правилами ч.ч.1,2 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
У відповідності до ч.ч.7-9 ст.59 КАС України у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, з наведеного слідує, що правом підпису наділений позивач, уповноважена особа, або представник, повноваження якого повинні бути визначені у відповідному документів, що посвідчує такі повноваження.
При цьому, повноваження представника підтверджуються довіреністю, яка повинна подаватися оригіналом або копією засвідченою у визначеному законом порядку.
Згідно із ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Як встановлено колегією суддів, що 21.01.2025р. представник позивача – Богач В.І. подала до Одеського окружного адміністративного суду через ЄСТІС в інтересах ОСОБА_1 позовну заяву до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
До позовної заяви представник позивача надав довіреність від 14.06.2021р..
Відповідно до вказаної довіреності, зокрема Євсович Д.В., уповноважує Акермана О.М., Акермана Н.І. та Грітенко С.Д. представляти інтереси та бути представниками залучити адвоката для надання правничої допомоги на підставі договору (а.с.14-15).
Таким чином, до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували волевиявлення Євсовича Д.В. на надання повноважень Богач В.І. щодо його представництва та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, або довіреності в порядку передоручення від осіб - Акермана О.М., Акермана Н.І. та Грітенко С.Д., яких Євсович Д.В. уповноважив відповідно до довіреності від 14.06.2021р. представляти його інтереси, зокрема у судових органах України будь-якої інстанції та юрисдикції. 
Також під час дослідження матеріалів справи судовою колегією встановлено, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 5.02.2025р. ГУ ПФУ в Одеській області надало копії матеріалів пенсійної справи позивача.
У копії матеріалів пенсійної справи позивача наявна копія довіреності від 29.05.2018р., відповідно до якої Євсович Д.В. уповноважив, зокрема Богач В.І., представляти його інтереси та бути його представником (а.с.171-172). 
Разом з тим, вказана довіреність видана строком на три роки та діяла до 29.05.2021р..
З наведеного слідує, що у матеріалах справи відсутні документи щодо повноважень підписанта позовної заяви – Богач В.І.. 
Судова колегія зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема, права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2019р. у справі №9901/847/18, провадження №11-44заі19, звернення до суду, в тому числі, до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про відсутність у матеріалах справи документів, що можуть підтвердити повноваження Богач В.І. на підписання та подання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду в інтересах Євсович Д.В. відповідно до ст.59 КАС України.
Викладене, у свою чергу свідчить, що у Богач В.І. були відсутні повноваження на підписання та подання позовної заяви, а також представлення інтересів Євсовича Д.В. в Одеському окружному адміністративному суді у справі №420/2049/25.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин при відкритті адміністративного провадження, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001р. рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 6.09.2005р.; п.89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006р.; п.23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010р.; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 9.12.1994р., п.29).
Пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно із ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
З огляду на викладені обставини справи, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,319,321,325 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 березня 2026р. скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

Г.П. Казанчук