Справа № 503/265/26 
Провадження № 2/503/616/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Сердюка Б.С.,
за участю секретаря судового засідання Клемпуш Ю.В.,
представника позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи з жовтня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
З листопада 2024 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу, мужньо виконував військовий обов`язок захисту України, але 17 вересня 2025 року зник безвісти під час виконання бойового завдання із захисту України, в районі населеного пункту Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, внаслідок штурмових дій противника.
До вказаної дати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтримували родинні відносини та останній фінансово допомагав позивачці.
Про зникнення ОСОБА_4 безвісти військовою частиною було направлено сповіщення на адресу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого вручення такого сповіщення цивільній дружині ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , що і було зроблено 10 жовтня 2025 року.
В період часу з жовтня 2018 року по 17 вересня 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 фактично проживали разом, як чоловік та дружина, підтримували родинні відносини, вели спільне господарство, ділили побут, спільно проводили дозвілля.
На теперішній час, ОСОБА_4 має статус зниклого безвісти за особливих обставин.
ОСОБА_2 , не будучи його дружиною, не має змоги дізнаватись інформацію про стан пошуку ОСОБА_4 , отримувати щодо нього офіційні відомості, не має права на соціальні виплати та пільги, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав шляхом встановлення відповідного факту.
26 березня 2026 року ухвалою судді Кодимського районного суду Одеської області Сердюка Б.С. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
16 квітня 2026 року до суду надійшла заява відповідачки про визнання позову.
22 квітня 2026 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_1 надійшли письмові пояснення. У вказаних поясненнях представник, посилаючись на норми діючого законодавства просить суд врахувати, що судове рішення повинно ґрунтуватися на повному та всебічному з`ясуванню обставин на які посилається позивачка, оскільки таке рішення у майбутньому може надати позивачці право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Ухвалою суду від 22 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
01 травня 2026 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства оборони України. У наданих поясненнях представник просить суд відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що сам факт перебування у близьких відносних без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, не може свідчити про проживання позивача та військовослужбовця однією сім`єю. Також вказує, що навіть задоволення заяви про встановлення такого юридичного факту, не наддасть позивачці статусу саме дружини загиблого, а право на отримання грошового забезпечення має саме один із подружжя, відтак, навіть встановлений факт спільного проживання позивачки із військовослужбовцем не свідчить про те, що остання отримає офіційний статус дружини.
В судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Позивачка ОСОБА_2 додатково пояснила, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вела з ним спільне господарство, мала спільний побут і бюджет. Після військового навчання ОСОБА_4 проходив службу у АДРЕСА_2 . Під час служби отримав поранення, однак після лікування повернувся до виконання обов`язків у складі саперного підрозділу. 17 вересня 2025 року він вибув на бойове завдання та з того часу на зв`язок не виходив. Згодом командир підрозділу їй повідомив про його зникнення безвісти ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, у поданій заяві про визнання позовних вимог зазначила, що просить розглядати справу без її участі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, у поданих до суду поясненнях зазначив, що просить провести розгляд справи без участі представника третьої особи.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно довідки № 14 від 28 жовтня 2025 року виданої ЖБК "Жовтневий-22", ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З 05 жовтня 2018 року за вказаною адресою проживав без реєстрації ОСОБА_4 .
10 жовтня 2025 року позивачці ОСОБА_6 було вручене сповіщення №11999 в якому зазначено, що її цивільний чоловік солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сапер інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_2 , під час виконання бойового завдання із захисту України, в районі населеного пункту Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, внаслідок штурмових дій противника виявився відсутнім, рахується зниклим безвісти 17 вересня 2025 року за особливих обставин, проводяться пошуки свідків, які могли би спростувати чи підтвердити факт потрапляння в полон чи загибелі.
З наданих позивачкою і досліджених в судовому засіданні квитанцій та довідок про належність банківських рахунків встановлено, що ОСОБА_4 здійснював перекази коштів на рахунок позивачки, періодичність і розмір яких вказує на те, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був спільний бюджет.
Судом також були досліджені фотографії на яких зображено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час проведення дозвілля та відпочинку в різні пори року. На одній з фотографій зображені разом дочка ОСОБА_4 зі своїм чоловіком, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартирі позивачки під час святкування Нового року, що свідчить про тривалість сімейних відносин.
Крім того, для підтвердження ведення спільного побуту, позивачкою були надані та досліджені судом копії особистих документів ОСОБА_4 , а саме, його паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та диплом, які зберігаються в будинку позивачки.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що була обізнана про особисте життя позивачки. За її словами, позивачка та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, вели спільний побут, підтримували близькі сімейні стосунки та планували зареєструвати шлюб під час відпустки ОСОБА_4 . Вони спільно будували плани на майбутнє та мали намір створити офіційну сім`ю. Також зазначила, що після отримання звістки про зникнення ОСОБА_4 безвісти, позивачка перебувала у тяжкому емоційному стані та активно вживала заходів для встановлення обставин його зникнення і пошуку. На переконання свідка, саме позивачка найбільше зацікавлена у встановленні його долі.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає позивачку з часів навчання в інституті, а ОСОБА_4 - близько 7 років. За її словами, ОСОБА_4 брав активну участь у вихованні сина позивачки, піклувався про нього та фактично виконував батьківські обов`язки. Разом із позивачкою він відвідував свою доньку та матір, підтримував тісні стосунки як зі своєю родиною, так і з родиною позивачки. Свідку також було відомо про намір позивачки та ОСОБА_4 зареєструвати шлюб, для чого вони придбали обручки. За словами свідка, позивачка та ОСОБА_4 фактично утворили сім`ю, незважаючи на відсутність державної реєстрації шлюбу.
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що з 2020 року був знайомий із позивачкою та ОСОБА_4 і підтримував із ними дружні стосунки. За його словами, вони проживали разом у квартирі позивачки, вели спільне господарство та мали сімейні відносини, спільно проводили дозвілля, зокрема відпочивали на дачі позивачки, обробляли там земельну ділянку, посадили сад. Свідок зазначив, що ОСОБА_4 працював разом з ним, забезпечував матеріальні потреби сім`ї та потреби сина позивачки. Вказує, що позивачка та ОСОБА_4 фактично проживали однією сім`єю як чоловік і дружина.
З метою перевірки правдивості показань свідків, на вимогу суду, позивачкою було надано копію договору дарування від 12 квітня 2010 року, яким підтверджується, що у власності позивачки дійсно перебуває дачна земельна ділянка площею 0,0611 га розташована в АДРЕСА_3 .
Також судом було досліджено надані позивачкою фотографії на яких зображено вказану дачну ділянку, наявні на ній насадження, а також зображений ОСОБА_4 безпосередньо під час посадки насаджень про які зазначив свідок.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільно проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з жовтня 2018 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.
Згідно повідомлення відділу з питань ДРАЦС Кодимської міської ради Подільського району Одеської області №199/21-12 від 26 травня 2026 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у період з жовтня 2018 року не перебували у іншому зареєстрованому шлюбі.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 560/17953/21 у постанові від 18 січня 2024 року відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі 3290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
У статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" містить положення у яких до членів сім`ї відносяться, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідний позивачці для підтвердження її соціального статусу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки ОСОБА_4 був військовослужбовцем.
Позивачка не має іншої можливості встановити та довести факт, що має для неї юридичне значення, адже чоловік, з яким вона проживала однією сім`єю без шлюбу, вважається зниклим безвісти, і довести такий факт у позасудовому порядку неможливо. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Частиною 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, звернуто увагу на те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).
Обмеження щодо засобів доказування факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю законодавством не передбачено, а тому з цією метою можуть використовуватися всі передбачені законодавством належні, допустимі докази - показання свідків; ділове та особисте листування; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; витяги з погосподарських книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання як рухомого, так і нерухомого майна (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, довідки житлово-експлуатаційних організацій, органів місцевого самоврядування про спільне проживання та ведення господарства (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №158/431/19).
Умовами встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є наступні: 1) відсутність між ними офіційно зареєстрованого шлюбу, як і не перебування кожного з них в іншому офіційному шлюбі; 2) ведення спільного господарства; 3) наявність спільного бюджету; 3) наявність взаємних прав та обов`язків як у подружжя; 4) наявність інших обставин, що можуть свідчити про реальність сімейних стосунків між особами.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Подібна правова позиція також міститься у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 у справі №753/11423/22.
Позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт проживання її з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та наявність встановлених між ними відносин притаманних подружжю.
Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 лютого 2024 року по справі №303/5724/22, спір про право на отримання одноразової грошової допомоги може виникнути між отримувачами допомоги.
Позивачка пред`явила позов до особи, яка у передбачених законом випадках може претендувати на отримання відповідних виплат, а саме, до матері зниклого безвісти ОСОБА_4 .
При вирішенні справи суд враховує висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 про те, що незалежно від можливості вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження, зокрема, за відсутності інших суб`єктів отримання одноразової грошової допомоги та/або відсутності з ними спору про право, заявник не позбавлений права звернутися до суду із такою заявою в позовному провадженні, і процесуальне законодавство не передбачає таких наслідків як закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, якщо особа звернулася до суду в позовному провадженні із заявою про встановлення юридичного факту, яку належить вирішувати в порядку окремого провадження. Проте, у такому випадку відповідачами залежно від мети встановлення юридичного факту також мають бути відповідні суб`єкти призначення, для яких таке судове рішення буде обов`язковим (преюдиційним).
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 є обґрунтованою, оскільки факт її спільного проживання з ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження та був доведений належними доказами, у зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічні вимоги містяться у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
Крім того, згідно з нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати.
Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідачка визнала позов, суд вважає необхідним повернути позивачці з державного бюджету 50% судового збору сплаченого нею при поданні позову, що складає 665,60 грн, а інша частина в розмірі 665,60 грн, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з жовтня 2018 року.
Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 665 грн 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 665 грн 60 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП не відомий.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ;
2) Міністерство оборони України, місцезнаходження: пр-т Повітряних Сил, буд. 6, м. Київ, код ЄДРПОУ 00034022.

Суддя         Б.С. Сердюк