КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/3088/26 
Провадження № 2/552/2370/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2026 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
Головуючого судді – Турченко Т.В.,
При секретарі-Дмитриченковій Ю.В.
За участю адвоката- Васильєвої Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 16.04.2026 року звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позов обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 . У зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька вона по день його смерті проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він не міг обслуговувати себе самостійно.
Посилалася на те, що протягом останніх трьох років життя її батька, вона проживала разом із ним за однією адресою: АДРЕСА_1 , вважає, що прийняла спадщину згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України. Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко Ю.Ю. №58/02-31 від 22.04.2026 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, у зв`язку з тим, що спадщина ОСОБА_1 не прийнята. Просила суд встановити факт її постійного проживання з березня 2022 року по час смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2026 року провадження у зазначеній справі було відкрито за правила загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
27.04.2026 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. 
30.04.2026 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.05.2026 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Васильєва Л.М., позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.
У судове засідання представник відповідача не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та місце розгляду справи.
Суд, заслухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтва про одруження від 24 листопада 1993 року, ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.
Спадкоємцем першої черги є ОСОБА_1 .
Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко Ю.Ю. №58/02-31 від 22.04.2026 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, у зв`язку з тим, що спадщина ОСОБА_1 не прийнята.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною 1статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно з ч. 1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. (надалі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Факт того, що останнім постійним місцем проживання покійного ОСОБА_2 , був будинок АДРЕСА_1 , де він проживав разом зі донькою ОСОБА_1 , підтверджується зібраними в справі доказами.
Тому суд вважає за необхідне встановити факт того, щоОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , з березня 2022 року по час смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 , адреса проживання:  АДРЕСА_1 .
Відповідач – Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, ЄДРПОУ 24388285, м. Полтава, вул. Соборності, 36.
Рішення виготовлено 21.05.2026 року.

Головуючий          Т.В.Турченко