ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/3316/25	
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді О.С. Скрипчук 
суддів Н.М. Кравчук
О.І. Матущак,
секретар судового засідання Постолатій В.Р.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Львівської міської ради б/н від 23.03.2026 (вх. № 01-05/870/26, 01-05/887/26 від 24.03.2026)
на рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2026 (повний текст складено 02.03.2026, суддя Запотічняк О.Д.)
у справі № 914/3316/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Монді Груп», м. Львів
до відповідача: Львівської міської ради
про: примусове виконання обов`язку в натурі.
за участю представників сторін:
від позивача: Дашинич О.Б.
від відповідача: Цап П.М. 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Монді Груп» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради про примусове виконання обов`язку в натурі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач просить зобов`язати відповідача надати документ, який підтверджує сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Монді Груп» вартості земельної ділянки (кадастровий номер 4610136300:06:020:0100) у повному обсязі, оскільки позивачем фактично перераховано кошти в загальній сумі 2 335 804,00 грн.
Позивач зазначає, що вартість земельної ділянки сплачена в повному обсязі, а тому відповідач не має правових підстав для відмови у видачі підтверджуючого документа, необхідного для оформлення за покупцем права власності на земельну ділянку.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.02.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано Львівську міську раду надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Монді груп» необхідний для реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «Монді груп» права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: 4610136300:06:020:0100) документ, що підтверджує сплату Товариством вартості земельної ділянки в повному обсязі. Стягнуто з Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Монді груп» 2422, 40 грн судового збору.
Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що позивач повністю виконав свій обов`язок за договором купівлі-продажу земельної ділянки, сплативши її вартість у розмірі 2 335 804,00 грн, що підтверджується наданими платіжними документами.
Суд зазначив, що після повної оплати земельної ділянки у відповідача виник обов`язок видати документ, який підтверджує оплату та є необхідним для державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Доводи відповідача про наявність заборгованості зі сплати пені місцевий суд відхилив, оскільки пеня є видом відповідальності за порушення зобов`язання і не впливає на факт виконання позивачем основного обов`язку зі сплати вартості земельної ділянки.
Також господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова у видачі документа після повної оплати земельної ділянки порушує правомірні очікування позивача щодо набуття права власності, а тому позовна вимога про зобов`язання видати відповідний документ підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням Львівської області від 19.02.2026, Львівська міська рада через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу б/н від 23.03.2026 (вх. № 01-05/870/26, 01-05/887/26 від 24.03.2026) в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Скаржник вказує, що суд безпідставно відмовив у зупиненні провадження до набрання законної сили рішенням у справі №914/620/25 про стягнення пені за цим самим договором, хоча встановлені у ній обставини можуть мати преюдиційне значення для даного спору. 
Також апелянт стверджує, що спір підлягає розгляду не в господарському, а в адміністративному судочинстві, оскільки пов`язаний із реалізацією Львівською міською радою владних управлінських функцій у сфері земельних відносин.
Крім того, Львівська міська рада зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами ані факт звернення до ради за отриманням документа про оплату, ані факт повної сплати вартості земельної ділянки. На думку апелянта, суд безпідставно визнав ці обставини встановленими та поклався на неналежні докази.
Також скаржник вважає, що суд помилково відокремив питання сплати пені від виконання інших умов договору, тоді як невиконання позивачем усіх договірних зобов`язань виключає можливість вимагати примусового виконання обов`язків з боку відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Монді груп» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивовані тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
У судове засідання 03.06.2026 з?явився представник позивача, надав пояснення, проти задоволення апеляційної скарги заперечив.
У судове засідання 03.06.2026 з?явився представник відповідача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
11.08.2021 між Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради та ТОВ «Монді Груп» було укладено Договір № 139 про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки на вул. Руданській, 12 у м. Львові.
На підтвердження проведення оплати авансу у розмірі 351 139, 00 грн позивач надав платіжну інструкцію №512 від 19.08.2021.
18.08.2022 між Львівською міською радою та ТОВ «Монді Груп» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 239, площею 0, 2619 га на вул. Рудненській, 12 у м. Львові, кадастровий номер: 4610136300:06:020:0100.
Відповідно до п. 2.1. Договору, ціна продажу земельної ділянки, згідно з ухвалою № 2173 8-1 сесії 8-го скликання Львівської міської ради від 30.06.2022, становить 2 335 804, 00 грн (два мільйони триста тридцять п`ять тисяч вісімсот чотири грн. 00 коп.).
Розрахунок за придбану земельну ділянку у повному обсязі проводиться із розтермінуванням суми платежу на 24 (двадцять чотири) місяці з моменту укладення договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, при умові сплати 50 % (п`ятдесяти відсотків) вартості земельної (п. 2.2 Договору).
Згідно із п.2.3 Договору, покупець зобов`язується протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу земельної ділянки сплатити 816 763,00 (вісімсот шістнадцять тисяч сімсот шістдесят три гривні нуль копійок), що становить 50% (п`ятдесят відсотків) вартості земельної ділянки з врахуванням сплаченого авансового внеску, відповідно до договору від 11.08.2021 № 139 про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки на вул. Рудненській, 12, який становив 351139,00 (триста п`ятдесят одна тисяча сто тридцять дев`ять гривень нуль копійок), шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок міського бюджету м. Львова № UA738999980314111941000013933 в Казначейство України (ел.адм.подат.). ЄДРПОУ 38008294, отримувач ГУК Львів/Львівськатг/33010100, призначення платежу код класифікації доходів бюджету 33010100, кошти від продажу земельної ділянки на вулиці Рудненській, 12.
Відповідно до п. 3.2 Договору, державна реєстрація права власності на земельну ділянку, що є предметом Договору, здійснюється після сплати Покупцем 50% вартості земельної ділянки згідно з п. 2.3. Договору та отриманням від Продавця (Відповідача) документу, що підтверджує виконання вищезазначеного пункту.
Позивач стверджує, що у зв`язку з важким фінансовим становищем йому не вдалося вчасно сплатити 50% вартості земельної ділянки з врахуванням сплаченого авансового внеску (816 763,00 грн). Однак, надав підтвердження, що 21.09.2022 та 20.10.2022 ним здійснено два платежі на загальну суму 97 325, 20 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №773 від 21.09.2022, № 787 від 20.10.2022. Також 25.06.2024 позивач сплатив відповідачу в загальному розмірі 1 887 500, 00 грн, на підтвердження проведення оплат долучив платіжні інструкції №973 - 995 від 25.06.2024.
Відповідно п. 7.2. Договору, на вимогу покупця продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього Договору.
Позивач вважає, що 26.06.2024 відповідно до п. 3.2. та 7.2. Договору у відповідача виник обов`язок передати необхідні для реєстрації за відповідачем земельної ділянки документи, однак відповідач не виконав свого обов`язку.
Оскільки відповідач не надав зазначений документ про підтвердження оплати, позивач звернувся до відповідача з вимогою про його надання. Зокрема, 31.07.2025 позивач подав відповідачу відповідну заяву (вих. № 1/07) щодо надання документа, необхідного для реєстрації земельної ділянки, однак отримав відмову № 2403-вих-129399, датовану 08.09.2025.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожен має право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із ефективних та передбачених законом способів захисту, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є примусове виконання обов`язку в натурі.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов`язання відповідача надати позивачу необхідний документ для реєстрації за ним права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 4610136300:06:020:0100), що підтверджує сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Монді груп» вартості земельної ділянки в повному обсязі.
Так, з матеріалів справи встановлено, що 18.08.2022 між Львівською міською радою та ТОВ «Монді Груп» було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 239.
Предметом цього Договору є придбання Покупцем земельної ділянки площею 0,2619 (пуль цілих дві тисячі шістсот дев`ятнадцять десятитисячних) га, місце розташування якої: Львівська область, місто Львів, вулиця Рудненська, 12, кадастровий номер земельної ділянки: 4610136300:06:020:0100 (п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 2.1. договору, ціна продажу земельної ділянки, згідно з ухвалою № 2173 8-1 сесії 8-го скликання Львівської міської ради від 30.06.2022, становить 2 335 804, 00 грн (два мільйони триста тридцять п`ять тисяч вісімсот чотири грн. 00 коп.).
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено повну вартість земельної ділянки.
Зокрема, на підтвердження сплати авансового платежу у розмірі 351 139, 00 грн позивач надав платіжну інструкцію № 512 від 19.08.2021.
Крім того, позивачем надано докази здійснення 21.09.2022 та 20.10.2022 двох платежів на загальну суму 97 325,20 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 773 від 21.09.2022 та № 787 від 20.10.2022. Також 25.06.2024 позивач сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1 887 500,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 973-995 від 25.06.2024.
Таким чином, основне зобов`язання позивача щодо оплати коштів за придбання земельної ділянки виконано в повному обсязі.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п.2.3 Договору, покупець зобов`язується протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу земельної ділянки сплатити 816 763, 00 (вісімсот шістнадцять тисяч сімсот шістдесят три гривні нуль копійок), що становить 50% (п`ятдесят відсотків) вартості земельної ділянки з врахуванням сплаченого авансового внеску, відповідно до договору від 11.08.2021 № 139 про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки на вул. Рудненській, 12, який становив 351139,00 (триста п`ятдесят одна тисяча сто тридцять дев`ять гривень нуль копійок), шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок міського бюджету м. Львова № UA738999980314111941000013933 в Казначейство України (ел.адм.подат.). ЄДРПОУ 38008294, отримувач ГУК Львів/Львівськатг/33010100, призначення платежу код класифікації доходів бюджету 33010100, кошти від продажу земельної ділянки на вулиці Рудненській, 12.
Тобто відповідно до умов договору, обов`язок відповідача видати документ, що підтверджує оплату для подальшої реєстрації права власності, виникає після фактичної сплати коштів, що є зустрічним зобов`язанням продавця у розумінні ч. 1 ст. 538 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що наявність у позивача заборгованості зі сплати пені не є підставою для відмови у видачі документа про оплату, оскільки, за змістом статті 549 ЦК України, пеня є неустойкою, тобто формою цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання. Як вже було встановлено, позивачем повністю перераховано суму в розмірі 2 335 804,00 грн, що становить ціну продажу земельної ділянки згідно з п. 2.1 Договору, основне зобов`язання покупця вважається виконаним.
Відтак, законні підстави для відмови у видачі документа про оплату у зв`язку з наявністю спору щодо пені відсутні.
Крім того, судом встановлено, що 31.07.2025 позивач подав відповідачу заяву (вих. № 1/07) щодо надання документа щодо підтвердження оплати, необхідного для реєстрації земельної ділянки. Із змісту вказаного листа вбачається, що звернення було адресовано саме Львівській міській раді.
Отже, доводи апелянта про відсутність належного звернення спростовуються матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Вирішуючи спір у частині зобов`язання відповідача надати документ, що підтверджує повну сплату вартості земельної ділянки, місцевий суд правомірно виходив із того, що майнове право позивача підлягає захисту крізь призму доктрини «легітимних очікувань», розробленої в практиці Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Ceni v. Italy» (2014) та «Stretch v. the United Kingdom» (2003), поняття «майно» (possessions) у розумінні статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод охоплює не лише існуюче фізичне майно, а й «легітимні очікування» щодо набуття конкретних активів.
Щоб «очікування» було «легітимним», воно повинно мати більш конкретний характер, ніж проста надія, і ґрунтуватися на законодавчому положенні або правовому акті, такому як судове рішення, що стосується відповідного майнового інтересу (Kopeckэ v. Slovakia [ВП], 2004, §§ 49-50; Centro Europa 7 S.R.L. and di Stefano v. Italy [ВП], 2012, § 173; «Сагхінадзе та інші проти Грузії» (Saghinadze and Others v. Georgia), 2010, § 103; «Чені проти Італії» (Ceni v. Italy), 2014, § 39; Bйlаnй Nagy v. Hungary [ВП], 2016, § 75; «Валверде Дігон проти Іспанії» (Valverde Digon v. Spain), 2023, § 49).
Так колегія суддів зазначає, що позивач виконав усі передбачені законом та Договором умови для реєстрації права власності на земельну ділянку, а саме: здійснив повну оплату ціни продажу земельної ділянки в сумі 2 335 804,00 грн. З огляду на приписи ч. 7 ст. 128 Земельного кодексу України, згідно з якими документ про оплату разом із договором є достатньою підставою для державної реєстрації права власності, у позивача виник майновий інтерес, який прирівнюється до права власності в контексті захисту від втручання з боку органів державної влади чи місцевого самоврядування.
Суд наголошує, що ухилення відповідача від видачі зазначеного документа з посиланням на наявність заборгованості з пені становить непропорційне втручання у право позивача на мирне володіння майном.
Враховуючи, що правомірне очікування позивача ґрунтується на законодавчому положенні та фактичному виконанні зобов`язань, місцевий суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для застосування такого способу захисту як примусове виконання обов`язку в натурі шляхом зобов`язання відповідача видати відповідний документ про оплату.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.
Як встановлено вище, спір у даній справі виник із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2022 №239, укладеного між Львівською міською радою та ТОВ «Монді Груп», та стосується виконання сторонами договірних зобов`язань. Позовні вимоги спрямовані на захист права позивача, яке, на його переконання, порушене невиконанням відповідачем обов`язку щодо видачі документа, передбаченого умовами договору.
Отже, предметом спору є не оскарження рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, а спір щодо виконання цивільно-правового договору, сторони якого є юридично рівними учасниками правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт участі у спірних правовідносинах органу місцевого самоврядування не свідчить про публічно-правовий характер спору, оскільки при укладенні та виконанні договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідач діє не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона договірних правовідносин.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 зазначила наступне: « 5.5. У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративної юрисдикції України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом».
Враховуючи вищенаведене, оскільки спір пов`язаний із виконанням договору купівлі-продажу земельної ділянки та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, відтак, відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил юрисдикції.
Щодо доводів апелянта про безпідставну відмову суду першої інстанції у зупиненні провадження у справі, колегія суддів вказує наступне.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об` єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Положення пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 ГПК України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об` єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі або встановлення яких, проводиться в іншому судовому процесі, проте такі обставини мають значення для справи, провадження в якій зупинено.
За змістом пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення судом іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти) або встановлення таких обставин та фактів є предметом судового розгляду в іншій справі.
Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, зумовлену одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ судами або з інших причин.
Так, предметом розгляду у даній справі є наявність чи відсутність у відповідача обов`язку видати документ, що підтверджує оплату вартості земельної ділянки, тоді як у справі №914/620/25 вирішується спір щодо стягнення пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання.
Отже, обставини, які підлягають встановленню у справі №914/620/25, не перешкоджали місцевому господарському суду самостійно встановити всі істотні для вирішення даного спору обставини та надати їм належну правову оцінку.
При цьому сам по собі факт наявності іншого судового спору між тими самими сторонами не свідчить про неможливість розгляду господарської справи, оскільки господарський суд наділений повноваженнями самостійно встановити та оцінити обставини, що входять до предмета доказування у даній справі.
Крім того, питання наявності чи відсутності заборгованості зі сплати пені не впливає на встановлений судом факт сплати позивачем вартості земельної ділянки та не є визначальним для вирішення спору про зобов`язання видати документ, що підтверджує таку оплату.
Відтак, колегія суддів зазначає, що за таких обставин у суду першої інстанції були відсутні передбачені п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України підстави для зупинення провадження у справі.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2026 у справі № 914/3316/25.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

УХВАЛИВ :
1.Апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 23.03.2026 (вх. № 01-05/870/26, 01-05/887/26 від 24.03.2026) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2026 у справі № 914/3316/25 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук
Суддя Н.М. Кравчук
Суддя О.І. Матущак