Справа № 216/6931/21 
Провадження № 2/216/99/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року місто Кривий Ріг
Дніпропетровської області 

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В., 
за участю:
секретарів судового засідання: Авшаряна С.О., Сотнікової А.І., 
представниці позивача Медвєдєвої К.А.,
відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління будинком, - 

в с т а н о в и в:

01 листопада 2021 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (далі – ТОВ «Сітісервіс-КР») звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , який 13 березня 2023 року виклав у новій редакції, та просив солідарно стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) в розмірі 7074,14 грн, інфляційні збитки в розмірі 517,03 грн, та 3% річних в розмірі 234,56 грн.  
В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що з 01.02.2014 ТОВ «Сітісервіс-КР» розпочато виконання функцій управителя багатоквартирними будинками Центрально-Міського району в м. Кривому Розі. 
07 червня 2018 року між ТОВ «Сітісервіс-КР» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , в особі ОСОБА_4 було укладено договір № 1506/02-18 про надання послуг з управління будинком. 
У період з 01.10.2018 по 01.03.2023 позивач надавав відповідачам послуги у порядку визначеному Законом України «Про житлово-комунальні послуги», за адресою: АДРЕСА_2 , на загальну суму 7074,14 грн. Відповідачі не виконували своїх обов`язків щодо сплати вартості житлово-комунальних послуг, в результаті чого виникла заборгованість на вище зазначену суму. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України станом на 01.10.2021 відповідачам нараховано інфляційні збитки в розмірі 517,03 грн, та 3% річних в розмірі 234,56 грн. 
27 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_1 надав суду відзив на позов, та 04 травня 2023 року заперечення на змінений позов. Як на підставу заперечень посилався на те, що розрахунок суми заборгованості у розмірі 7277,06 грн за період з 21.10.2018 по 01.10.2021 позивачем зроблено без врахування суми оплати за кожен місяць, а із врахуванням вказаних проплат сума основного боргу складає 4922,82 грн. Відповідно інфляційні втрати та 3 % річних також нараховано невірно. 
В додатку до договору, який надав позивач з типовим договором, в перелік внесені послуги, які позивач не виконував з 2014 року й не виконує до сьогодні, а на його звернення до адміністрації з вимогою про виключення вказаних послуг відмовився. 
Вважає, що позивачем не доведено, що він надавав відповідачеві, а той отримував від нього послуги з прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, електроенергії для ліфтів, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, обслуговування димових та вентиляційних каналів, підготовки до осінньо-зимового періоду, тощо. В матеріалах справи відсутні первинні документи, карта фактичної собівартості утримання будинку: обґрунтований розрахунок належних до стягнення платежів, який здійснено відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення, відсутні документи, що підтверджують площу будинку та нежитлових приміщень, відсутні державні акти, якими встановлені межі та площа прибудинкової території, що не дає підстав позивачу для виконання розрахунку витрат на її утримання та стягнення оплати за її прибирання. 
Також, відповідач вважає, що ТОВ «Сітісервіс-КР» не були надані докази фактичного надання послуг, які щомісячно підтверджують час надання, перелік наданих послуг по кожній складові тарифу, та обсяг послуг, тобто засвідчують факт виконання надання послуг по конкретному будинку. Просив суд відмовити позивачу в позові. 
У відповіді на відзив представниця позивача ОСОБА_5 вказала на те, що ТОВ «Сітісервіс-КР» надавало відповідачам послуги своєчасно, безперебі йно та належної якості. Щомісячна інформація про виконані роботи із зазначенням назви послуги, об`ємів та вартості робіт публікується на сайті Криворізького ресурсного центру http://krogerc.info, який є офіційним інформаційним ресурсом м. Кривого Рогу (в період воєнного стану доступ обмежено).
Відповідно до додатку Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх періодичність та строки виконання, містяться в додатку до рішення виконкому міської ради № 435 від 27.12.2011, яким встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для власників (орендарів) нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) у м. Кривому Розі, та рішенні виконавчого комітету Криворізької міської ради № 176 від 12.04.2017. 
Дані послуги надавались всьому житловому будинку, а не одноособово, всі власники житлових і нежитлових приміщень несуть солідарну участь в оплаті за дані послуги залежно від своєї частки у майні будинку, а тому вимоги позивача є правомірними. 
Представниця позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, із посиланням на заперечення викладені у відзиві. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомив та з будь-якими заявами/клопотаннями протягом розгляду справи не звертався. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляну на наступне. 
Судом установлено, що за заявою про уточнення підстав позову від 31 березня 2026 року представниця позивача ОСОБА_6 просила вважати, що позовні вимоги обґрунтовані саме Договором № 1506/02-18 про надання послуг з управління будинком від 07.06.2018 (далі – Договір), який регулює спірні правовідносини між сторонами. 
Цей договір укладений між позивачем і співвласниками будинку про надання послуг з управління будинком, за умовами якого співвласники будинку зобов`язанні оплачувати Управителеві надані послуги в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим Договором (п. 5.1 Договору). 
У свою чергу Управитель має право вимагати від співвласників оплати наданої послуги в порядку, за ціною та в строки, встановленні цим Договором (п. 6.1 Договору).
Пунктом 9 Договору передбачено, що плата за послугу нараховується Управителем та вноситься на його банківський рахунок кожним співвласником щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. 
Отже, таким Договором визначено умови надання послуг та їх оплати між позивачем та співвласниками. 
Разом з тим, під час судового розгляду встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2895786 від 17.06.2026 власником квартири АДРЕСА_3 з 1997 року є ОСОБА_7 , а відповідачі лише зареєстровані у квартирі. 
Тобто відповідачі не є сторонами Договору й відповідно в них не виникло жодних прав і обов`язків за таким Договором. 
При цьому суд зауважує, що зміст цього Договору не містить більш ширшого визначення поняття «Співвласники», у тому числі як належні користувачі чи зареєстровані особи. 
Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснив, що в квартирі фактично мешкає він один, а інші зареєстровані особи – це діти його та власниці квартири (його колишньої дружини) – всі вони зараз мешкають за кордоном. 
Ця квартира не є спільною сумісною власністю подружжя і не була предметом поділу після розірвання шлюбу.
Таким чином, ОСОБА_7 є одноособовим власником квартири, за адресою якої нараховувалась заборгованість за послугами за Договором. 
У судовому засіданні представниці позивача ОСОБА_5 було роз`яснено порядок залучення співвідповідача та заміни неналежного відповідача, визначений статтею 51 ЦПК України, та відповідні наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, що пред`явлення позову до неналежного відповідача – є самостійною підставою для відмови в позові. 
Однак уповноважений представник позивача після вказаних роз`яснень суду повідомила, що не буде заявляти клопотань і наполягала на вирішенні спору з попереднім складом відповідачів. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Отже, неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Згідно з частинами першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 27 травня 2026 року у справі № 944/976/22 (провадження № 61-16116св25). 
Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, та судом встановлено, що спірні правовідносини регулює Договір, за яким обов`язки по оплаті за надані послуги покладаються на співвласників будинку (власників квартири), тому відповідачем має бути власник житла за адресою якого було здійснено надання відповідних послуг та нараховано заборгованість за несплату їх вартості. 
Таким чином, звернення позивача з вимогою про стягнення заборгованості на підставі Договору до визначених відповідачів, які не є власниками квартири та сторонами Договору, тобто до осіб, які не є учасниками спірних правовідносин та в яких відсутні жодні зобов`язанні перед позивачем за умовами Договору, на якому ґрунтуються позовні вимоги. 
Установивши неналежний склад відповідачів судом було роз`яснено в судовому засіданні виключене право позивача визначати відповідача (коло відповідачів) та можливість реалізації такого права в порядку статті 51 ЦПК України.
Ураховуючи принципи диспозитивності цивільного судочинства та обізнаність позивача про порядок реалізації своїх прав і наслідки невчинення процесуальних дій, за відсутності клопотання останнього про заміну первісних відповідачів належними, суд вирішує справу з визначеним позивачем складом відповідачів. 
З огляду на встановленні обставини та наведені норми закону суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з підстав його пред`явлення до неналежного складу відповідачів. 
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн, та у зв`язку з відмовою у позові судовий збір слід залишити за позивачем. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд – 
у х в а л и в:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління будинком – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повне рішення суду складено 25 червня 2026 року. 

Суддя         Ю.В.Онопченко