ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/755/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,
за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - Хлабистін Д. М. (адвокат)
відповідача - Корнєєв Є. В. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 та
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026
у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Сіті Дніпро" 
про стягнення 2 125 319,76 грн,

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№ 708/25 від 24.02.2025) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Сіті Дніпро" про стягнення 2 125 319 грн 76 коп., що складається з 2 079 000 грн 00 коп. - плати за використання вагонів власності Акціонерного товариства "Українська залізниця" та 46 319 грн. 76 коп. - плати за користування вагонами. 

1.2. Позов мотивовано тим, що за умовами аукціону відповідач, як переможець, був зобов`язаний протягом однієї доби (30.10.2022 з 00:00 год. до 23:59 год.) подати на станцію Мирова 50 вагонів для формування одного маршрутного поїзда. Однак, відповідно до пам`яток про забирання вагонів №№ 134, 135, 136, 137, 138, 139 та залізничних накладних №№ 46675278, 46683561, 46690335, 46690525, 46695490, 46704672 спірні 50 вагонів з під`їзної колії ТОВ "Мирівський елеватор № 1", де ТОВ "Комерс Сіті Дніпро" здійснює навантаження, на колії станції Мирова, де залізниця приймає вагони та формує маршрутні поїзди, були подані впродовж трьох діб (з 29.10.2022 по 31.10.2022) та відправлялись не в складі одного маршрутного поїзда, що не відповідає умовам аукціону та свідчить про перевезення вагонів звичайними груповими відправками. Саме тому, на думку позивача, суми платежів, вирахувані як за маршрутний поїзд, підлягають перегляду (перерахунку), адже є неправильними. 

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції, постанов суду апеляційної інстанції та Верховного Суду

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі № 904/755/25 відмовлено у задоволенні позову.

2.2. Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що перевезення спірного вантажу, виходячи з встановлених самим позивачем правил, здійснено перевізником в межах України, тобто внутрішнім сполученням, а відтак, доводи позивача про необхідність застосування показника Vср, як для розрахунку вартості експортного перевезення товару, є безпідставними.

2.3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі № 904/755/25 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить Суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 904/755/25; ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга скаржника, подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.2. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає щодо неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 904/7036/17, де зазначено, про відхилення аргументів про те, що до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення, оскільки, виходячи з пункту 2.7 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, така сплата проводиться незалежно від терміну видачі вантажу станцією.

4.3. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про те, що:

- центральним апеляційним господарським судом не було досліджено розрахунок плати за використання вагонів власності АТ "Укрзалізниця", а саме, чи буде недобір провізної плати, якщо застосовувати Vcр, визначену Договором, введеним в дію не з 12.09.2022, а з 01.10.2022; 

- за доводами скаржника, оскільки аукціонна ставка (11 550,01 грн) могла бути використана лише в межах певного строку (30.10.2022 з 00 год 00 хв до 23 год 59 хв) та за особливих умов перевезення (50 вагонів у складі одного маршрутного поїзда), а фактично вагони були передані пізніше строку, визначеного аукціоном, і відправлялися не в складі одного маршрутного поїзда, слід констатувати, що вагони у дійсності перевозилися на загальних підставах, у зв`язку з чим аукціонна ставка (11 550,01 грн) в цьому випадку застосовуватися не може; 

- скаржник зазначає, що вантажовідправником порушено вимоги п. 1.3. Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом в частині одночасного пред`явлення до перевезення маршрутного поїзда, та не виконано умови Аукціону щодо навантаження та оформлення документів 30.10.2022;

- за доводами скаржника, з огляду на явні відмітки, зазначення колегією судів про те, що жодних даних про перевезення вантажу останнім за межі України накладна не містить, не відповідає дійсності;

- скаржник зазначає, що висновок колегії суддів про застосування середньої швидкості перевезення (Vcр) як для перевезення у внутрішньому сполученні, є суперечливим;

4.4. Окремо скаржник покликається на те, що позовна давність у цьому спорі є збільшеною за домовленістю сторін, а тому підпадає під дію норми частини першої статті 259 ЦК України, а не, як помилково зазначає відповідач, п. 137 Статуту залізниць України та частини п`ятої статті 315 ГК України.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить Суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

5.2. Відповідач у своєму відзиві на касаційну скаргу звертає увагу на те, що зі змісту касаційної скарги можна зробити висновок, що скаржник не погоджується із суттю оскаржуваних рішень, а не із застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права.

5.3. Відповідач вказує на те, що в оскаржуваних судових рішеннях, судами правомірно визначено, що формулювання "експорт" в залізничних накладних не визначають перевезення за цією накладною як "експортне сполучення", чим обґрунтовував свої вимоги позивач, позаяк жодних даних про перевезення вантажу останнім за межі України вказана накладна не містить.

5.4. За твердженням відповідача, дії позивача щодо донарахування плати за перевезення вантажу після фактичного виконання умов погодженої сторонами накладної, суперечать умовам Договору перевезення та чинному законодавству України, зокрема свободи договору та недопустимості в односторонньому порядку вносити зміни в ціну договору, оскільки ціна договору є однією з істотних умов, яка визначається сторонами за домовленістю.

5.5. Відповідач зазначає, що на момент звернення позивача з позовом до суду у лютому 2025, позовна давність тривалістю один рік вже сплинула у 2023.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Відповідно до електронного повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом 
№ 32-41568766/2020-001 від 16.03.2020 АТ "Укрзалізниця" засвідчило прийняття від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Сіті Дніпро" заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (а.с. 108, т.1).

6.2. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерс Сіті Дніпро" (вантажовідправник) було приєднано до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

6.3. Відповідно до повідомлення Акціонерного товариства "Українська залізниця" про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 32-41568766/2020-001 від 16.03.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця", як перевізником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерс Сіті Дніпро", як замовником, було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 32-41568766/2020-001 від 16.03.2020 (надалі Договір).

6.4. Відповідно до пункту 1.1 Договору предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона перевізника не є орендною платою.

6.5. Згідно з пунктом 1.3 Договору маршрутний поїзд - вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій перевізником масі та / або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення / вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами.

6.6. Пунктом 1.4 Договору встановлено, що надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

6.7. Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3. та 9.4. договору та законодавства (пункт 1.5 Договору).

6.8. Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (пункт 1.6 Договору).

6.9. Договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору (пункт 1.7 Договору).

6.10.Умови договору, що потребують визначення окремих параметрів їх надання (окрему станцію надання послуг, ін.), набувають сили і застосовуються у відносинах сторін шляхом надання перевізником пропозиції укласти такі додаткові умови до договору (оферти), прийняття пропозиції (акцепту) замовником та підтвердження її прийняття перевізником з підтвердженням таких умов надання послуг. Приймаючи пропозицію отримання послуг на умовах, що потребують визначення окремих параметрів їх надання, замовник засвідчує, що ознайомився та згоден з такими умовами (пункт 1.8 Договору).

6.11. Перевізник, за результатом розгляду заяви (акцепту), направляє замовнику у власній інформаційній системі перевізника повідомлення з накладенням КЕП: або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення; або про дату укладення договору, присвоєння замовнику коду замовника як платника, коду вантажовідправника / вантажоодержувача. Код платника є номером договору з замовником. До отримання повідомлення про укладення договору, друга сторона має право відкликати свою заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір (пункт 1.9 Договору).

6.12. Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 договору (пункт 1.10 Договору).

6.13. Пунктом 2.1 Договору визначено обов`язки замовника, зокрема: надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через автоматизовану систему планування перевезень вантажів; сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника; відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від перевізника, які виникли на станціях залізниць України; оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника; та інш. (підпункти 2.1.1, 2.1.4, 2.1.5 Договору).

6.14. Відповідно до підпункту 2.3.2 Договору перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації розміщеної у системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до договору та Збірнику тарифів. 

6.15. Розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця" (пункт 4.1 Договору).

6.16. Пунктом 7.3 Договору визначено, що позовна давність за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

6.17. Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин із замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію (пункт 12.1 Договору).

6.18. Договір припиняється: у зв`язку з розірванням договору за взаємною згодою сторін, або у зв`язку з односторонньою відмовою від договору, у випадках та в порядку прямо передбачених договором, або з підстав визначених законодавством (пункт 12.2 Договору).

6.19. Також, між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мирівський елеватор №1" (користувач колії) було укладено договір № ПР/М-20415/НЮдч від 13.08.2020 про експлуатацію залізничної під`їзної колії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирівський елеватор № 1" при станції Мирова регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі Договір від 13.08.2020) (а.с. 12-15, т.1).

6.20. Відповідно до пункту 1 Договору від 13.08.2020 згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється експлуатація під`їзної колії, частину якої користувач колії орендує у ТОВ "Агро-Модерн", а частина належить залізниці та яка примикає стрілкою № 39 до колії № 8 станції Мирова регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" і обслуговується власним локомотивом.

6.21. Межами під`їзної колії є сигнальні знаки "Межа під`їзної колії", встановлені на відстані 10,54 м від почату гостряків стрілки № 41 у напрямку стрілки № 39 та на відстані 365,49 м від граничного стовпчика стрілочного переводу № 41 по колії № 17 у бік під`їзної колії ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД".

6.22. Розгорнута довжина під`їзної колії складає 798,59 погонних метрів, з яких 411,85 метрів користувач орендує у ТОВ "Агро-Модерн", а 386,74 метрів належить залізниці (пункт 2 Договору від 13.08.2020).

6.23. У межах смуги відведення залізниці під`їзною колією і спорудами користувача колії зайнято ділянку землі площею 0 кв.м. (пункт 3 Договору від 13.08.2020).

6.24. Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з сигналізації на залізницях України, Інструкції про порядок обслуговувань я та організації руху на під`їзній колії (пункт 4 Договору від 13.08.2020).

6.25. Вагони для під`їзної колії подаються після повідомлення, яке передається не пізніше як за 2 години до подавання вагонів, відповідальним працівником станції Мирова телефоном відповідальному працівнику користувача колії, з реєстрацією у Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2 (пункт 5 Договору від 13.08.2020).

6.26. Вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на колії станції Мирова. Здавання вагонів провадиться на коліях станції Мирова. Подальший рух вагонів виконується локомотивом користувача колії (пункт 6 Договору від 13.08.2020).

6.27. Максимальна кількість вагонів, у кожній партії, що передається на під`їзну колію однією групою, становить не більше 3-х завантажених вагонів (12 осей) максимальною вагою 290 тон або 6 порожніх вагонів - 24 осі максимальною вагою 150 тон (пункт 7 Договору від 13.08.2020).

6.28. Про готовність вагонів до забирання відповідальний працівник користувача колії передає повідомлення відповідальному працівнику станції Мирова телефоном за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 з подальшим письмовим підтвердженням (пункт 8 Договору від 13.08.2020).

6.29. З під`їзної колії вагони повертаються всією партією, одночасно переданою на під`їзну колію, або за узгодженню з залізницею в меншій кількості. Партії вагонів, що повертаються з під`їзної колії, формуються згідно з ПТЕ і доставляються локомотивом користувача на колії станції Мирова. Приймання вагонів залізницею здійснюється на коліях станції Мирова. Подальший рух вагонів виконується локомотивом залізниці. Термін на забиранню вагонів з передавальних колій залізницею визначається технологічним процесом роботи станції Мирова (пункт 9 Договору від 13.08.2020).

6.30. Час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею користувачу колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (пункт 11 Договору від 13.08.2020).

6.31. Термін перебування вагонів на під`їзній колії 6,0 годин (пункт 12 Договору від 13.08.2020).

6.32. Відстань для нарахування збору за подачу та забирання 0,00 км (пункт 13 Договору від 13.08.2020).

6.33. За умовами пункту 17.3 Договору від 13.08.2020 розмір одночасної подачі вагонів на під`їзну колію локомотивом залізниці не повинен перевищувати 17 вагонів (68 вісей), вага групи вагонів не повинна перевищувати 1650 т.

6.34. Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 17.08.2020 до 16.08.2023 включно (пункт 21 Договору від 13.08.2020).

6.35. Відповідно до пункту 1 письмової угоди № 4657/22-034 від 17.01.2022 (а.с. 106, т.1), підписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіті Комерс Дніпро" (вантажовідправник/вантажоодержувач), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мирівський елеватор №1" (користувач/власник колії) та погодженої Акціонерним товариством "Українська залізниця" (залізниця), користувач/власник колії надає дозвіл на використання залізничної під`їзної колії для здійснення навантаження (вивантаження) вагонів з вантажем, який належить вантажовідправнику/вантажоодержувачу, на залізничній під`їзній колії користувача/власника колії. Подача та забирання вагонів, що прибули на адресу вантажовідправника/вантажоодержувача здійснюється на умовах договору про подачу та забирання вагонів/експлуатацію колії, укладеним між користувачем/власником колії та залізницею.

6.36. Згідно з пунктами 5, 6 письмової угоди № 4657/22-034 від 17.01.2022 всі належні залізниці платежі вносяться на підставі статті 62 Статуту залізниць передплатою через "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Українська залізниця" (ЄРЦ). У випадках, визначених чинним законодавством, а суми платежів і зборів, що підлягають оплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника податків.

6.37. З усіх питань, не передбачених письмовою угодою, відносини користувача/власника колії, вантажовідправника/вантажоодержувача із АТ "Українська залізниця" регулюються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та іншими нормативно-правовими актами, що діють на залізничному транспорті. Строк дії письмової угоди №4657/22-034 від 17.01.2022 31.12.2022.

6.38. За умовами аукціону від 28.09.2020 № RCE001-UA-20220926-53111 переможець Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерс Сіті Дніпро" придбав послугу з використання вагонів власності АТ "Укрзалізниця" (1 вагон за 1 добу) 50 вагонів у складі одного маршрутного поїзда або маршрутна відправка 50 вагонів з однієї маршрутної станції навантаження (зерновози), дата подачі вагону початкова 30.10.2022 00:00, дата подачі вагону кінцева 30.10.2022 23:59, полігон навантаження УЗ, ціна реалізації лота 11 550 грн 01 коп. без ПДВ (а.с. 120-121, т.1).

6.39. Згідно з пунктом 1.3 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, маршрутний поїзд вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій перевізником масі та / або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення / вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами.

6.40. Перевезення по вказаним 50-ти зерновозам оформлені відправником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерс Сіті Дніпро" від станції Мирова до станції Одеса-Порт (експ) в різні доби по 6-ти перевізним документам із зазначенням в гp. 7 "Заяви відправника" - "Маршрутний поїзд № __. Для вивезення водним транспортом у Швейцарію", а саме:
- 29.10.2022 накладна № 46675278 12 вагонів (правильність внесених відомостей підтверджено директором Мороз А.В., "ЕЦП" 29.10.2022 о 18:44 год., відправлення 29.10.2022 о 19:07 год.) відмітка в гp.7 "Маршрутний поїзд № 102923" (а.с. 92-93, т.1);
- 30.10.2022 - накладна № 46683561 12 вагонів (правильність внесених відомостей підтверджено директором Мороз А.В., "ЕЦП" 30.10.2022 о 08:23, відправлення 30.10.2022 о 10:42 год.) відмітка в гp. 7 "Маршрутний поїзд № 103023" (а.с.93 на звороті 94, т.1);
- 30.10.2022 - накладна № 46690335 3 вагона (правильність внесених відомостей підтверджено директором Мороз А.В., "ЕЦП" 30.10.2022 о 17:57 год., відправлення 30.10.2023 о 18:35 год.) - відмітка в гp.7 "Маршрутний поїзд № 103023" (а.с. 95-96, т.1);
- 30.10.2022 - накладна № 46690525 3 вагона (правильність внесених відомостей підтверджено директором Мороз А.В., "ЕЦП" 30.10.2022 о 18:34 год., відправлення 30.10.2022 о 18:58 год.) - відмітка в гp.7 "Маршрутний поїзд № 103023" (а.с. 96 на звороті 97, т.1);
- 31.10.2022 накладна № 46695490 12 вагонів (правильність внесених відомостей підтверджено директором Мороз А.В., "ЕЦП" 31.10.2022 о 09:04 год., відправлення 31.10.2022 о 10:29 год) - відмітка в гp.7 "Маршрутний поїзд № 103123" (а.с. 98-99, т.1);
- 31.10.2022 накладна № 46704672 8 вагонів (правильність внесених відомостей підтверджено директором Мороз А.В., "ЕЦП" 31.10.2022 о 17:02 год., відправлення 31.10.2022 о 17:30 год.) - відмітка в гp.7 "Маршрутний поїзд № 103123" (а.с. 99 на звороті 100, т.1).

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

8.3. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

8.4. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

8.5. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.6. Стаття 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

8.7. Статтею 908 ЦК України, яка кореспондується із статтею 307 ГК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

8.8. Між сторонами виникли договірні відносини щодо перевезення вантажу залізничним транспортом, за наслідками якого позивач здійснив перевезення вантажу, а відповідач в свою чергу здійснив оплату наданих позивачем транспортних послуг згідно з перевізними документами.

8.9. Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регулюються Законом України "Про залізничний транспорт", за змістом статей 2, 8 якого умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.

8.10. Відповідно до положень статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

8.11. Статтею 23 Статуту залізниць України унормовано, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

8.12. Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

8.13. Отже, накладна є первинним бухгалтерським документом засвідченим сторонами договору, який підтверджує ту чи іншу операцію, а також фіксує ціну такої послуги або товару.

8.14. Відповідно до статті 1 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність:
- імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб`єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами;
- експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. При цьому термін реекспорт (реекспорт товарів) означає продаж іноземним суб`єктам господарської діяльності та вивезення за межі України товарів, що були раніше імпортовані на територію України.

8.15. Згідно зі статтею 1 Закону України Про залізничний транспорт міжнародне залізничне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти між Україною та іноземними державами; непряме міжнародне сполучення - перевезення між Україною та іноземними державами з переоформленням транспортного документа в процесі транспортування.

8.16. Відповідно до пункту 2.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстровані у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 у разі перевезення експортно-імпортних вантажів через морські порти України не в прямому міжнародному сполученні оформлюється накладна внутрішнього сполучення. У цьому разі відправник проставляє відмітки: у графі 20 Найменування вантажу - Експорт чи Імпорт, а в графі 7 Заяви відправника - для експорту зазначається Для вивезення водним транспортом___ (зазначається країна призначення), а для імпорту - Увезено водним транспортом____ (зазначається країна відправлення).

8.17. Судами встановлено, що згідно з накладними перевезення здійснювалось сполученням від станції Мирова до станції Одеса-Порт. Жодних даних про перевезення вантажу перевізником за межі України накладні не містить. Таким чином, перевезення вантажу здійснено перевізником в межах України, тобто внутрішнім сполученням. Зазначення в графі 20 залізничної накладної експорт є характеристикою самого вантажу, оскільки назва графи Найменування вантажу, а формулювання Для вивезення водним транспортом у Швейцарію у графі 7 зазначено на виконання п. 2.5. Правил оформлення перевізних документів.

8.18. При цьому, за встановленими судами обставинами до позовної заяви позивачем додано дві редакції договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 32-41568766/2020-001 від 16.03.2020, а саме:
1) редакцію, яку оприлюднено 12.09.2022 та введено в дію з 12.09.2022, крім змін до окремих положень Додатку 1-2 до Договору прямо передбачених вказаним додатком, які оприлюднені 18.08.2022 та вступають в дію з 18.09.2022 (надалі - Договір, в редакції від 12.09.2022). 
Як вбачається, у таблиці 3 Додатку 1-2 до Договору в редакції від 12.09.2022 для зерновозів встановлена така середня швидкість перевезення власного вагону перевізника за одну добу (км/добу) (Vср), яка вводиться в дію з 12.09.2022:
- для експортного сполучення через морські порти: вагонна/контейнерна відправка - 125 км/год.; маршрутний або контейнерний поїзд - 353 км/год.;
- для внутрішнього та імпортного сполучення: вагонна/контейнерна відправка - 128 км/год.; маршрутний або контейнерний поїзд - 143 км/год. 
2) редакцію, яку оприлюднено 29.09.2022 та введено в дію з 01.10.2022, крім змін до окремих положень п. 8.2 Договору, Додатку 1-7 до Договору та Додатку 1-8 до Договору в цілому, які вступають в дію з 30.10.2022 (надалі - Договір, в редакції від 29.09.2022).
Як вбачається, у таблиці 3 Додатку 1-2 до Договору в редакції від 29.09.2022 для зерновозів встановлена така середня швидкість перевезення власного вагону перевізника за одну добу (км/добу) (Vср), яка вводиться в дію з 01.10.2022 по 31.10.2022:
- для експортного сполучення через морські порти: вагонна/контейнерна відправка - 78 км/год.; маршрутний або контейнерний поїзд - 320 км/год.;
- для внутрішнього та імпортного сполучення: вагонна/контейнерна відправка - 86 км/год.; маршрутний або контейнерний поїзд - 171 км/год. 

8.19. У позові позивач зазначає, що відмітка про перевезення вагонів маршрутним поїздом призвела до того, що при визначенні середньої швидкості перевезення власного вагону перевізника за одну добу (Vср) (таблиця 3 Додатку 1-2 до Договору про надання послуг) була обрана швидкість 353 км/добу (маршрутний або контейнерний поїзд), в той же час, оскільки зазначені відправлення фактично не є маршрутним поїздом, Vср слід було застосовувати як 125 км/добу (вагонна/контейнерна відправка). 

8.20. Позивачем при розрахунку було застосовано Договір в редакції від 12.09.2022, таблицю 3 Додатку 1-2 до якого введено в дію з 12.09.2022.

8.21. Разом з тим, судами зауважено, що спірні накладні складені 29.10.2022, 30.10.2022 та 31.10.2022. 

8.22. Договором, в редакції від 29.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022 введено в дію іншу середню швидкість перевезення власного вагону перевізника за одну добу для зерновозів (км/добу) (Vср), при цьому позивачем у розрахунку застосовано середню швидкість перевезення власного вагону перевізника за одну добу для зерновозів (км/добу) (Vср), яка діяла у період з 12.09.2022.

8.23. Судами зазначено, що у графах 29 вищенаведених залізничних накладних визначено тип відправки - групова/маршрутна, тому донарахування позивачем провізних платежів, виходячи із середньої швидкості перевезення 125 км/добу, як для експортного сполучення є безпідставним, а розрахунок плати слід здійснювати, виходячи із середньої швидкості перевезення як для перевезення у внутрішньому сполученні.

8.24. Судами правомірно зазначено, що для визначення показника Vср має значення вид сполучення, тип рухомого складу, виду сполучення та вид відправки, а характеристики вантажу на даний показник не впливають.

8.25. При цьому сторонами не заперечується, що спірний вантаж перевозився у зерновозах (тип рухомого складу), зі змісту залізничних накладних слідує, що відправка була маршрутною (вид відправки), а сполучення здійснювалось в межах України.

8.26. За висновком судів попередніх інстанцій, формулювання експорт в залізничних накладних не визначають перевезення за цією накладною як експортне сполучення, чим обґрунтовував свої вимоги позивач, позаяк жодних даних про перевезення вантажу останнім за межі України вказана накладна не містить.

8.27. Судами встановлено, що транспортування водним транспортом здійснювалось вже не позивачем, іншою особою та на замовлення не відповідача, а іншої особи. Тобто, транспортування на експорт Договором перевезення не регулювалось та, відповідно, до формування вартості перевезення за накладними жодного відношення не має.

8.28. Оскільки, для визначення показника Vср необхідно з`ясувати саме вид сполучення, суди встановили, що перевезення спірного вантажу, виходячи з встановлених самим позивачем правил, здійснено перевізником в межах України, тобто внутрішнім сполученням, а відтак доводи позивача про необхідність застосування показника Vср, як для розрахунку вартості експортного перевезення товару, є безпідставними.

8.29. Відповідно до п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України № 863/5084 від 24.11.2000, в редакції наказу Мініфраструктури України від 08.06.2011 № 138 на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

8.30. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (п.1.2 Правил оформлення перевізних документів).

8.31. Згідно з п.1.3 Правил оформлення перевізних документів, усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, внесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

8.32. Відповідно до п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, перевізні документи перевіряються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції.

8.33. Згідно з п.40 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа працівником перевізника в електронній накладній. Перевізник має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

8.34. Відповідно до наявних у матеріалах справи та досліджених судами копій накладних №№ 46675278, 46683561, 46690335, 46690525, 46695490, 46704672, календарний штемпель станції відправлення проставлено, накладні містять відмітку про накладення електронного підпису уповноваженим працівником станції відправлення.

8.35. Отже, суди встановили, що оформлення накладної, в тому числі, в частині виду відправки відноситься до обов`язків залізниці.

8.36. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем погоджено ціну договору, як провізну плату, перевезення здійснено, оплату проведено, а зміни, що могли стати підставою для оплати відповідачем недоборів із перевізної плати, у встановленому порядку та у визначені нормативними актами строки, до накладних не вносилися, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 125 319 грн 76 коп. 

8.37. Водночас, надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити таке.

8.38. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.39. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.40. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.41. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.42. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин (див. пункти 24, 25, 26, 31, 32, 39).

8.43. Скаржник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, що містяться в постанові Верховного Суду, яка зазначена в розділі 4 цієї постанови.

8.44. Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.02.2018 у справі № 904/7036/17, де зазначено, про відхилення аргументів про те, що до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення, оскільки, виходячи з пункту 2.7 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, така сплата проводиться незалежно від терміну видачі вантажу станцією, колегія суддів зазначає наступне.

8.45. У справі № 904/7036/17 предметом розгляду були вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення 1 699 590,60 грн недоборів провізної плати за залізничні перевезення за січень 2017.

8.46. Позовні вимоги у вказаній справі були обґрунтовані тим, що протягом січня 2017 року на адресу відповідача надходили власні вагони з додатковим обладнанням. За договором перевезення на особливих умовах від 22.04.2016 № НЗ-1-18/89, укладеним між позивачем та відповідачем, перевезення здійснювалось по коду ЄТСНВ-421034, як за порожній рейковий рухомий склад. Строк дії вказаного договору закінчився 31.12.2016. Провізну плату за перевезення додаткового обладнання у власних вагонах з 01.01.2017 необхідно розраховувати за тарифною схемою № 1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов`язані з ними послуги, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, як для перевезення вантажів в універсальних вагонах.

8.47. З встановлених судами у зазначеній справі обставин справи вбачається, що у зв`язку з закінченням 31.12.2016 дії договору перевезення на особливих умовах № НЗ-1-18/89 від 22.04.2016, провізна плата за перевезення протягом січня 2017 власних вагонів відповідача з додатковим обладнанням підлягає нарахуванню на підставі тарифів, визначених Збірником. При цьому, відповідач не проявив належної добросовісності і самостійно не виконав свій обов`язок у межах, встановлених актами цивільного законодавства.

8.48. Отже предметом дослідження у вказаній справі було питання правомірності нарахування позивачем провізної плати за перевезення протягом січня 2017 власних вагонів відповідача з додатковим обладнанням за тарифною схемою, відмінною від тієї, що була передбачена договором перевезення на особливих умовах від 22.04.2016 № НЗ-1-18/89 та дія якого (договору) станом на дату перевезення в січні 2017 закінчилася. 

8.48. Верховний Суд у справі № 904/7036/17 також відхилив аргументи відповідача про те, що до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення, оскільки, виходячи з пункту 2.7 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, така сплата проводиться незалежно від терміну видачі вантажу станцією.

8.49. Разом з тим, у справі № 904/755/25 судами не встановлено обставин здійснення позадоговірних перевезень, а також не застосовувалися положення пункту 2.7 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

8.50. Натомість, відмовляючи у задоволенні позову у цій справі, суди встановили, що донарахування позивачем провізних платежів, виходячи із середньої швидкості перевезення 125 км/добу, як для експортного сполучення є безпідставним, а розрахунок плати слід здійснювати, виходячи із середньої швидкості перевезення як для перевезення у внутрішньому сполученні.

8.51. Суди покликалися на те, що між позивачем та відповідачем погоджено ціну договору, як провізну плату, перевезення здійснено, оплату проведено, а зміни, що могли стати підставою для оплати відповідачем недоборів із перевізної плати, у встановленому порядку та у визначені нормативними актами строки, до накладних не вносилися.

8.52. Відтак, у цій справі (№ 904/755/25) підставою для відмови у задоволенні позову є саме встановлена судами необґрунтованість позовних вимог, з огляду на помилковість розрахунків позивача та відсутність обставин щодо внесення будь - яких змін до накладних, а не висновок суду апеляційної інстанції про те, що дії позивача щодо донарахування плати за перевезення вантажу після фактичного виконання умов погодженої сторонами накладної, суперечать умовам Договору перевезення та чинному законодавству України.

8.53. З наведеного вбачається, що у наведеній скаржником справі викладено загальний висновок про можливість стягнення провізної плати, отримання недоборів і всіх платежів незалежно від терміну видачі вантажу станцією, з урахуванням сукупності доказів та встановлених фактичних обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість такого стягнення. 

8.54. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.55. Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

8.56. Застосування вказаних висновків не залежить від категорії чи предмету спорів, що розглядаються судами, натомість можливість їх застосування перебуває у системному зв`язку із наданою судами кваліфікацією спірних правовідносин, оскільки стосуються досліджених судами доказів та встановлених обставин справи та формують принципи правозастосування у конкретній справі щодо наявності / відсутності підстав для зменшення розміру пені.

8.57. З огляду на викладене, відсутні підстави стверджувати про неврахування судами попередніх інстанцій наведених скаржником правових висновків Верховного Суду.

8.58. Натомість, встановлені судами у цій справі обставини, свідчать про неподібність правовідносин які склались у цій справі до правовідносин у справі наведеній скаржником. 

8.59. Доводи скаржника також в цьому випадку стосуються досліджених судами доказів та встановлених обставин справи, які визначають суть спірних правовідносин та формують принципи правозастосування у конкретній справі.

8.60. Висновки у зазначеній скаржником справі та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Отже, скаржником не доведено, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать висновкам Верховного Суду, які були б викладені саме у подібних правовідносинах із урахуванням усіх особливостей спору, який розглядали суди.

8.61. З огляду на викладене, посилання скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які зазначені в розділі 4 цієї постанови, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, адже судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.62. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.63. Отже, Верховний Суд, враховуючи мотиви, наведені вище, дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.64. Щодо іншої заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

8.65. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. 

8.66. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду.

8.67. Крім того, як уже зазначалося вище, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому і підстави для скасування оскаржуваних рішення і постанови та направлення цієї справи на новий розгляд з підстави, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду також відсутні.

8.68. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин.

8.69. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.70. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.71. Ураховуючи наведене у цій постанові крізь призму встановлених обставин справи та мотивів, з яких виходили суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень, з огляду на межі касаційного оскарження колегія суддів дійшла висновку, що підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження.

8.72. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.73. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicata можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.74. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З огляду на встановлену Судом неподібність правовідносин які склались у цій справі до правовідносин у справах наведених скаржником, а інші доводи не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, залишення касаційної скарги без задоволення в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України та про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 904/755/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 904/755/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 904/755/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова