ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
22 червня 2026 року (16:20)	Справа № 280/5233/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (69095, м.Запоріжжя, вул.Приходська, 58, код ЄДРПОУ 43315529) про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
28.05.2026 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №46922473 від 24.11.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірною постановою відповідач визначив для боржника (позивача у справі) розмір додаткових витрат виконавчого провадження, а саме сплата Відділом судового збору у сумі 2684,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2023 по справі №310/2210/21. Разом з тим, представник позивача зазначає, що постановою Запорізького апеляційного суду від 22.11.2023 апеляційну скаргу Відділу задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2023 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову. Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Д.Г. залишено без задоволення. Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 20 грудня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у стягненні витрат на правову допомогу. В подальшому, постановою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Запорізького апеляційного суду від 22.11.2023 та додаткову постанову від 20.12.2023 скасовано. Залишено в силі ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2023. Стягнуто з відділу примусового виконання рішень на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача зазначає, що спірна постанова є протиправною оскільки: по-перше, сплата відповідачем судового збору не стосувалась безпосередніх дій зі забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, а подання апеляційної скарги на ухвалу було лише проявом незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції, який встановив неправомірність дій державного виконавця, по-друге, виключно до повноважень суду відноситься розподіл судових витрат (в т.ч. судового збору) і оскільки Верховний Суд скасував постанову Запорізького апеляційного суду від 22.11.2023, то судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за особою, яка його сплатила, та по-третє, відповідач помилково відніс спірну постанову до виконавчого документа, вичерпний перелік яких міститься в ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження». З наведених підстав позивач вважає оскаржувану постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №46922473 від 24.11.2023 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 02.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.
05.06.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовні заяву (вх.№31613), в якому останній зазначає, що згідно ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Відповідач зазначає, що згідно пункту 8 розділу I наказу Міністерства юстиції України Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження від 29.09.2016 за №2830/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1300/29430, видом витрат виконавчого провадження є сплата судового збору. Згідно пункту 4 розділу II зазначеного наказу Міністерства юстиції України, розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір». Відповідач вважає, що оскільки Відділом платіжною інструкцією №2001 від 26.10.2023 сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2023 по справі №310/2210/21 під час примусового виконання виконавчого провадження №46922473, то зазначена сплата судового збору є витратами виконавчого провадження №46922473. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
За приписами ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у Відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №46922473, відкрите на підставі виконавчого листа №310/2210/21, виданого Бердянський міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 30.07.2021 (до 30.07.2021 розмір аліментів складав 590,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) до повноліття дитини.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27.09.2023 у справі №310/2210/21, скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гончаренко Н.А. на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Д.Г., стягувач ОСОБА_2 , задоволено, зокрема:
визнано неправомірною та скасовано постанову про накладення штрафу, винесену 14.07.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Біланом Дмитром Геннадійовичем, відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах виконавчого провадження №46922473 при примусовому виконанні виконавчого листа №310/2210/21 виданого 09.09.2021 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області;
визнано неправомірною та скасовано вимогу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Білана Д.Г. на адресу Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області від 14.07.2023 в межах виконавчого провадження №46922473, в частині погашення суми 10267,67 грн.
Не погодившись із зазначеною ухвалою, Відділом подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду. При цьому, платіжною інструкцією №2001 від 26.10.2023 Відділом сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2023 у справі №310/2210/21.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.11.2023 у справі №310/2210/21, апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2023 року у цій справі скасовано. Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Д.Г. залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судовий збір в сумі 2684,00 грн.
24.11.2023 старшим державним виконавцем відділу Біланом Д.Г. у межах виконавчого провадження №46922473 винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 24.11.2023 у сумі 2684,00 грн. за сплату Відділом судового збору у сумі 2684,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2023 по справі №310/2210/21.
В подальшому, постановою Верховного Суду від 28.02.2024 у справі №310/2210/21, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову від 22 листопада 2023 року та додаткову постанову від 20 грудня 2023 року Запорізького апеляційного суду скасовано; залишено в силі ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2023 року. 
Вважаючи постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №46922473 від 24.11.2023 протиправною позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частинами першою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої, пунктів першого частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. 
Згідно з ч.1 ст.42 Закону №1404-VІІІ, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Частиною 2 статті ст.42 Закону №1404-VІІІ визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Відповідно до ч.3 ст.42 Закону №1404-VІІІ, витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Так, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем до додаткових витрат виконавчого провадження віднесено кошти, які були сплачені Відділом в якості судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27.09.2023 по справі №310/2210/21, в якому перевірялась правомірність дій органу ДВС в межах виконавчого провадження №46922473.
Так, постановою Запорізького апеляційного суду від 22.11.2023 у справі №310/2210/21, апеляційну скаргу Відділу задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2023 року у цій справі скасовано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судовий збір в сумі 2684,00 грн.
Натомість, постановою Верховного Суду від 28.02.2024 у справі №310/2210/21 постанову Запорізького апеляційного суду від 22.11.2023 скасовано (якою вирішено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір) та залишено в силі ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27.09.2023. 
Таким чином, після ухвалення Верховним Судом остаточного рішення по скарзі ОСОБА_1 у останнього був відсутній обов`язок відшкодовувати виконавчій службі судовий збір. Тобто, наразі відсутнє будь-яке рішення суду, яке набрало законної сили, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь відділу примусового виконання рішень суму судового збору у розмірі 2684,00 грн.
Суд зазначає, що Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 затверджено Види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких серед іншого віднесено витрати по сплаті судового збору (пункт 8 розділу І).
Пунктом 4 розділу ІІ Видів та розмірів витрат виконавчого провадження визначено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір».
Отже, витрати зі сплати судового збору є видом витрат виконавчого провадження. 
Водночас, зважаючи на зміст поняття таких витрат згідно з частиною другою статті 42 Закону №1404-VІІІ, вони мають бути пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.
Платіжною інструкцією №2001 від 26.10.2023 Відділом сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27.09.2023 по справі №310/2210/21.
Враховуючи, що сплата відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги стосувалася вирішення спору у справі №310/2210/21 щодо скасування постанови про накладення штрафу, винесену 14.07.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Біланом Дмитром Геннадійовичем, відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах виконавчого провадження №46922473, суд дійшов висновку, що такі витрати не стосуються безпосередніх дій із забезпечення примусового виконання вимог виконавчого документа, а їх розподіл має вирішується відповідним судом за правилами цивільного судочинства.
Більш того, суд звертає увагу на те, що сплачений Відділом судовий збір за подання апеляційної скарги є проявом незгоди суб`єкта владних повноважень із відповідним рішенням суду першої інстанції, а відповідно вчинення відповідачем таких дій жодним чином не сприяло примусовому виконанню вимог виконавчого документа про стягнення аліментів.
Отже, спірне рішення прийняте відповідачем з порушенням частини другої статті 42 Закону №1404-VIII, оскільки у додаткові витрати виконавчого провадження включені суми коштів, що не стосуються організації та проведення дій для забезпечення примусового виконання рішення. 
Натомість, під час судового вирішення скарги за подання якої було сплачено судовий збір відповідач діяв у власних інтересах, доводячи правомірність свого владного рішення, у зв`язку з чим розподіл судових витрат уповноважений здійснити відповідний суд.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина перша статті 143 КАС України). Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням задоволення позовних вимог, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1064,96 грн, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (69095, м.Запоріжжя, вул.Приходська, 58, код ЄДРПОУ 43315529) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №46922473 від 24.11.2023.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його підписання.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.06.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник