ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року Чернігів Справа № 640/37672/21 
Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в якому він просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування підполковнику ОСОБА_1 з 16.03.2021 при визначенні розміру надбавки за вислугу років, яка передбачені розділом IV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» вислуги років за період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, зарахованого у строк військової службі відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 у справі № 2540/2719/18;
зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 при визначенні підполковнику ОСОБА_1 розміру надбавки за вислугу років, яка передбачена розділом IV наказу Міністерства оборони Україні від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», врахувати вислугу років за період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, зарахованого у строк військової служби відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 у справі №2540/2719/18;
зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 провести підполковнику ОСОБА_1 з 16.03.2021 перерахунок та виплату грошового забезпечення відповідно до наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», із врахуванням вислуги років за період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, зарахованого у строк військової служби відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 у справі №2540/2719/18.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2022 у справі було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/37672/21 до Київського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/37672/21 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Леонтовичу А.М.
Суд ухвалою від 09.09.2025 справу передано за підсудністю до Чернігівського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/37672/21 передано на розгляд судді Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О. Суд ухвалою від 05.11.2025 справу прийняв до провадження та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 у справі №2540/2719/18 зобов`язано командування Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління зарахувати період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 27.08.2001 по 11.06.2004 до загального строку військової служби. Попри зазначене, виплата йому грошового забезпечення Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно здійснюється без урахування до загальної вислуги років терміну навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичної підготовкою з 27.08.2001 по 11.06.2004.
Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що строк навчання позивача в період з 27.08.2001 по 11.06.2004 в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до строку його військової служби не входить, підстави, для перерахунку та виплати останньому з 16.03.2021 грошового забезпечення з урахуванням вислуги років, відсутні.
Також зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду, визначений ч.5 ст.122 КАС України.
Втім, суд зазначені посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду не приймає, та зазначає, що у положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
А отже, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належної суми грошового забезпечення, застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства. Тож, норми КЗпП України є спеціальними нормами по відношенню до норм КАС України, оскільки стосуються саме виплати сум, які належать до виплати особі при звільненні.
Так, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, строк звернення до суду позивачем не пропущено.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він наголошує, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 у справі №2540/2719/18 та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 у справі №620/2928/19, яким зобов`язано Північне територіальне квартирно-експлуатаційне управління провести перерахунок та виплату грошового забезпечення відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 03.12.2018, з врахуванням доплати за вислугу років у розмірі 40% є обов`язковими не тільки для відповідача у цій справі, але й для інших органів державної влади, в тому числі і Військової частини НОМЕР_1 .
Крім цього, звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.
Вважає, посилання відповідача про те, що він не був стороною у справі, в якій рішенням суду встановлено наявність правових підстав для зарахування мені до строку військової служби терміну навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, а тому не зобов`язаний виконувати таке рішення, є помилковим.
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких він наголосив, що в рішенні суду від 10.09.2018 у справі № 2540/2719/18 стаття 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» застосована в редакції від 25.03.1992, в той час, як на період навчання позивача у ліцеї у період з 27.08.2001 по 11.06.2004 діяла інша редакція (від 11.02.2001) цієї статті Закону № 2232-ХІІ, яке не пов`язує початок проходження військової служби із навчанням у військовому ліцеї. 
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 у справі №2540/2719/18 визнано протиправними дії командування Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періоду навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та зобов`язано командування Північне територіальне квартирно-експлуатаційне управління зарахувати ОСОБА_1 період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 27.08.2001 по 11.06.2004 до загального строку військової служби.
На виконання вказаного рішення суду начальником Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління були видані накази №291 «Про зарахування періоду навчання у військовому ліцеї до вислуги років військовослужбовця» від 27.11.2018 та №328 від 03.12.2018 (по стройовій частині) про внесення відповідних змін до особової справи військовослужбовця з врахуванням терміну навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 27.08.2001 по 11.06.2004.
06.09.2019 позивач звернувся з рапортом до командування Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління з проханням здійснити перерахунок грошового забезпечення з врахуванням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 (справа №2540/2719/18), вважаючи строк навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою початком загального строку військової служби.
Рішенням, у вигляді резолюції на рапорті, начальник Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління відмовив позивачу у задоволенні клопотання за безпідставністю вимог.
Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 у справі №620/2928/19 визнано протиправними дії командування Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку грошового забезпечення з врахуванням доплати за вислугу років у розмірі 40% та зобов`язано командування Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 03.12.2018, з врахуванням доплати за вислугу років у розмірі 40%.
В подальшому, позивач почав проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та 06.09.2021 звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із рапортом з метою з`ясування причин зменшення розміру грошового забезпечення.
Листом від 04.10.2021 № 370/6884 позивачу було повідомлено, що для отримання інформації щодо нарахування грошового забезпечення необхідно звернутися до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача, Військовою частиною НОМЕР_1 направлено лист від 17.11.2021 № 370/1/2/1967, відповідно до змісту якого було повідомлено, що до загальної вислуги років підполковнику ОСОБА_1 , термін навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичної підготовкою з 27.08.2001 по 11.06.2004 не враховувався. ОСОБА_1 виплата надбавки за вислугу років здійснюється без врахування вислуги років за період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовко з 16.03.2021.
З огляду на вказане, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
В силу прямої дії ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Суд зазначає, що відповідальним за обчислення вислуги років під час проходження служби є безпосередньо командування військової частини (зокрема кадрові та фінансово-економічні підрозділи), у якій проходить службу військовослужбовець.
Пунктом 2 Розділу І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» визначено, що до щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
Розділом IV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах:
від 1 до 5 років - 25 відсотків;
від 5 до 10 років - 30 відсотків;
від 10 до 15 років - 35 відсотків;
від 15 до 20 років - 40 відсотків;
від 20 до 25 років - 45 відсотків;
від 25 і більше років - 50 відсотків.
Вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Як встановлено судом та не заперечується сторонами позивач навчався в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 27.08.2001 по 11.06.2004. Як слідує з листа відповідача від 17.11.2021 №370/1/2/1967, саме зазначений період не враховується відповідачем до загальної вислуги років та для виплати надбавки за вислугу років.
В редакції статті 2 Закону №2232-ХІІ, чинній на момент вступу позивача до навчального закладу, до видів військової служби відноситься: строкова військова служба; військова служба за контрактом солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба осіб офіцерського складу за призовом; кадрова військова служба осіб офіцерського складу, зарахованих до Збройних Сил України та інших військових формувань до запровадження військової служби за контрактом.
Так, згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 «Про реформу системи військової освіти» з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи створено Чернігівський ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою на базі частини Чернігівського вищого військового авіаційного училища льотчиків імені Ленінського комсомолу та Чернігівського авіаційно-спортивного клубу Товариства сприяння обороні України.
За приписами ст.12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, чинній на момент вступу позивача до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, громадяни, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та вищих навчальних закладів, що мають військові навчальні підрозділи для підготовки на посади офіцерського складу, проходять попередню підготовку у військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, загальноосвітніх навчальних закладах, в навчальних закладах Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, або самостійно.
Так, в редакції Закону №2232 від 25.03.1992 стаття 24 Закону №2232 передбачала, що початком перебування на військовій службі вважається, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
Однак, відповідно до ст.24 Закону №2232-ХІІ (в редакції від 11.02.2001 чинній на момент вступу позивача) початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.
З системного аналізу зазначених вище положень слідує, що ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, в якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону №2232-XII, тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі з метою підготовки до вступу у військово-навчальні заклади не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у статті 2 Закону №2232-XII, чинній як на момент вступу позивача до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, так і чинній на момент звернення позивача із рапортом для виплати відсоткової надбавки за вислугу років.
Також, зарахування періоду навчання у військових ліцеях не передбачено і Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».
А отже, відповідач при визначенні розміру надбавки за вислугу років, яка передбачені розділом IV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» не зараховує до вислуги років за період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 у справі №2540/2719/18 та вважає, що зазначене рішення є обов`язковим для виконання не тільки для відповідача у цій справі, але й для інших органів державної влади, в тому числі Військової частини НОМЕР_1 .
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Так, відповідно до ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Суд зазначає, що сутність принципу обов`язковості судового рішення, слідує із правової природи останнього, яка зумовлює наявність низки невід`ємних ознак, притаманних кінцевим актам правосуддя, а саме:
- дотримання вимог судового рішення всіма суб`єктами, прав яких воно стосується, а також органів держави і їх посадових осіб;
- рішення, яке не виконане добровільно, може бути виконане в примусовому порядку, для чого зацікавленій особі видається відповідний виконавчий документ.
Зміст набрання законної сили судовим рішенням, що є обов`язковим до виконання, зумовлює визначеність у встановлених судом правах та обов`язках осіб, які брали участь у справі, і є результатом сукупної взаємодії таких властивостей рішення суду, як незмінність, неспростовність та виключність, і обов`язковість, що виявляється у встановленні для осіб, які брали участь у справі, прав та обов`язків, у необхідності виконання обов`язків, встановлених рішенням суду, в тому числі примусового виконання.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Зазначені приписи чинного законодавства України свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.
Таким чином, виконання судового рішення є фактичним досягненням мети судового процесу.
З огляду на встановлену обов`язковість виконання рішення суду всіма органами державної влади, суд звертає увагу, що в силу ч.4 ст.14 КАС України означена обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, що відповідає принципу змагальності.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що кожна сторона має самостійно довести обставини, на які вона посилається, надаючи суду відповідні докази, що в свою чергу, забезпечує об`єктивність суду та знаходить своє відображення у статтях 77, 78 КАС України.
Так, відповідно до ч.4 та ч.5 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
При цьому, частиною 7 цієї статті передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Суд зазначає, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиціальних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.4 ст.78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Тобто, за змістом ч.4 ст.78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що в рішенні суду від 10.09.2018 у справі №2540/2719/18 судом застосовано положення ст.24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992, згідно якої, початком перебування на військовій службі, в тому числі, вважався день прибуття особи на навчання до військово - навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
Водночас, як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою проходив з 27.08.2001 по 11.06.2004, коли стаття 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» задовго до його вступу була викладена в іншій редакції та передбачала врахування початку проходження служби з дня призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.
Враховуючи все вищевикладене, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 у справі №2540/2719/18 та зазначає, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач помилково ототожнює преюдиціальні факти та оціночні судження (висновки) суду, що висловлені в судових рішеннях у справах №2540/2719/18 та №620/2928/19.
Однак, суд зазначає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є преюдицією, про що, зокрема, свідчить і ч.7 ст.78 КАС України.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі №925/698/16 зробила висновок щодо застосування ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
З урахуванням зазначеного, враховуючи принцип верховенства права, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У позові ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ). 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення суду складено 28.05.2026.

Суддя Л.О. Житняк