ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 р.	Справа № 440/14544/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава у справі № 440/14544/24
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області    
про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС України у Полтавській області (далі – відповідач, ГУ ДПС), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00110252405 від 31.07.2024, згідно якого збільшено позивачу ФОП ОСОБА_3 грошове зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування» в частині донарахування в сумі 330103,84 грн, 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00110092405 від 31.07.2024, згідно якого збільшено позивачу ФОП ОСОБА_3 грошове зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в частині донарахування в сумі 27 508,65 грн, 
- визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-00110122405 від 31.07.2024 про сплату позивачем ФОП ОСОБА_4 заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску в частині донарахування в сумі 52 830,60 грн, 
- визнати протиправним та скасувати рішення №00110162405 від 31.07.2024, згідно якого до позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовані штрафні (фінансові) санкції за своєчасно не сплачений єдиний внесок в частині донарахування в сумі 26 415,30 грн,
- визнати протиправним на скасувати податкове повідомлення-рішення №00110202405 від 31.07.2024 в частині збільшення позивачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» в частині суми 424 285,84 грн, 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00110192405 від 31.07.2024 в частині застосування штрафних санкцій до позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» в сумі 72223,70 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що не погоджується з висновками проведеної відповідачем документальної планової виїзної перевірки в частині виявлених порушень.
Так, позивач вважає, що відповідач в Акті документальної перевірки безпідставно вказав про нібито заниження позивачем чистого оподаткованого доходу за 2018 рік, оскільки ГУ ДПС не були повністю враховані витрати ФОП ОСОБА_1 зі сплати за електроенергію в сумі 462424,00 грн, витрати з придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами 107000,00 грн, витрати при закупівлі пива у ФОП ОСОБА_5 на суму 882762,50 грн, яке потім було реалізовано в ході господарської діяльності позивача та витрати із сплати єдиного внеску 118302,00 грн, а всього в сумі 1570488,50 грн, внаслідок чого безпідставно збільшено чистий оподатковуваний дохід за 2018 рік та базу оподаткування ПДФО, військовим збором та єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі також єдиний внесок, ЄСВ).
Також позивач вказує про помилковість твердження відповідача щодо безпідставного віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту при закупівлі будівельних матеріалів, техніки та інструменту, холодильного обладнання, батарейок, колготок, квасу, мінеральної води, напоїв безалкогольних, з посиланням на їх невикористання у господарській діяльності, оскільки позивач наполягає, що вищезазначені товари згідно інвентаризаційних відомостей знаходяться на залишку.
За вказаного, позивач також вважає частково протиправним застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію «коригуючих» податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН).
Відповідач подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення позову заперечив, наголосив, що за результатами перевірки встановлені порушення позивачем норм ПК України.
Зокрема, вказав, що проведеною перевіркою задекларованої суми одержаного доходу встановлено його заниження від надання інших допоміжних комерційних послуг в сумі 1127568,17 грн. Також перевіркою відображених показників у рядку «усього» колонок 5,6,7,8 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи «вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю» встановлено його заниження за 2018 рік по причині заниження витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату у сумі 636596,00 грн.
У наслідок наведеного позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 264083,07 грн, єдиний внесок на суму 52830,60 грн та військовий збір на суму 22006,92 грн.
Також, ГУ ДПС вказало, що в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснювалося у значних обсягах придбання групи товарів, які не використовувалися в господарській діяльності (подальша реалізація відповідно до даних ЄРПН та виторгів РРО/ПРРО зареєстрованих за місцем здійснення підприємницької діяльності не здійснювалася, інформація щодо наявності на залишках та/або використання в господарській діяльності (поліпшення ОЗ тощо) відсутня), проте суми податку на додану вартість з операцій щодо придбання такого товару включено до складу податкового кредиту відповідного періоду.
Оскільки позивачем не надано документального підтвердження використання в господарській діяльності (продаж, списання, проведення ремонтних робіт тощо) придбаних товарів та/або наявності їх на залишках станом на кінець звітного періоду, зокрема, не надано форму ведення обліку товарних запасів, контролюючий орган вважає, що операції з придбання ФОП ОСОБА_1 вищезазначених товарно-матеріальних цінностей не відповідають суті визначення, наданого пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 14 ПК України, та призводять до безпідставного формування податкового кредиту.
Звертає увагу, що позивачем не подавалися заперечення на акт перевірки та, відповідно, документи щодо наявності вищенаведених ТМЦ на залишках, що позбавило контролюючий орган можливості підтвердити їх наявність, що стало підставою для висновку контролюючого органу про включення ПДВ до складу податкового кредиту товарно-матеріальних цінностей, які використано в операціях, що не є господарською діяльністю. 
Позивачем подано до суду першої інстанції відповідь на відзив, в якій зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач не навів жодних нових аргументів, які б підтверджували правомірність прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення. 
Відповідачем подано до суду першої інстанції додаткові пояснення, в яких зазначено, що у ході проведення перевірки платнику надано письмовий запит №1 від 12.06.2024 щодо надання документів (копій документів) та письмових пояснень, у т.ч. щодо детального переліку вартості документально підтверджених витрат в структурі інших витрат. Отримано відповідь від 17.06.2024 № 17/06-2024 (наявна в матеріалах справи), в якій платником зазначено структуру інших витрат за 2018 рік у сумі 273640,00 грн, відповідно надано до перевірки документальне підтвердження лише на цю суму витрат. Вищезазначена сума підтверджувалася наданими до перевірки декларацією про майновий стан та доходи за 2018 рік (додаток Ф2), первинними документами та банківськими виписками.
Зауважено, що надані до суду документи є електронними копіями з програмного забезпечення ФОП ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ), та, в свою чергу, не можуть підтверджувати придбання товару саме ФОП ОСОБА_1 (а не кимсь іншим). Крім того, відповідно до Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 №265/95-ВР та Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 вищезазначені документи не є фіскальними чеками (тобто первинним документом), а отже не можуть підтверджувати витрати ФОП ОСОБА_1 . Відповідно до наданих під час перевірки документів (банківських виписок, чеків РРО, видаткових накладних, податкових накладних) встановлено наявність кредиторської заборгованості по постачальнику ФОП ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ) станом на 31.12.2018 у сумі 1011555,04 грн.
Вказано, що в ході проведення перевірки, відповідно до пп. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2, п. 85.4, п. 85.8 ст 85 ПК України, платнику надано письмовий запит №1 від 12.06.2024 щодо надання документів (копій документів) та письмових пояснень, у т.ч. щодо обліку товарних запасів, наявності основних засобів, проведення інвентаризацій, використання в господарській діяльності придбані та не реалізовані будматеріали, квас, б/а напої, колготки, батарейки, основні засоби, водночас, ФОП ОСОБА_1 форми ведення обліку товарних запасів до перевірки не надано, натомість, отримано відповідь від 14.06.2024 №14/06-2024, в якій зазначено про неможливість надати залишки товарних запасів з технічних причин, відсутністю проведення інвентаризацій у перевіряємому періоді та наявністю на залишках основних засобів (тобто не використовуються в господарській діяльності, а самі залишки не надані). Крім того, надано первинні документи на придбання будматеріалів, основних засобів, квасу, б/а напоїв, колготок, батарейок. Письмових пояснень та первинних документів щодо використання в господарській діяльності або наявності на залишках платником не надано.
ФОП ОСОБА_1 до суду надано 3 витяги з акту інвентаризації станом на 31.12.2022, які не містять інформації щодо місця продажу/зберігання товару(ів) (магазинів), дати проведення інвентаризації, матеріально відповідальних осіб, результатів проведених інвентаризацій та ін., що передбачено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 та Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496. Фактично платником надано ідентичний витяг до інформації, зазначеної в акті перевірки та додатку 2 до нього. При цьому, у разі проведення інвентаризації підраховується кількість та вартісні показники по номенклатурі товару. У вищезазначених витягах одна і та сама номенклатура товару (наприклад Батарейка ENERGIZER AA Alk Power 2шт., Вятрачок Сітро 0,5 Термо та ін.) зазначені по кілька разів (десятків разів), копіюючи дані акту перевірки, які зроблено по даті придбання, а не по номенклатурі. 
Вказує, що витяги з інвентаризації суперечать відповіді платника від 14.06.2024 №14/06-2024, не містять інформації, передбаченої законодавством.
Отже, ФОП ОСОБА_1 не надано документального підтвердження використання в господарській діяльності (продаж,списання тощо) вищезазначених придбаних товарів та/або наявності їх на залишках, що стало підставою для висновку контролюючого органу про включення ПДВ до складу податкового кредиту товарно-матеріальних цінностей, які використано в операціях, що не є господарською діяльністю.
Позивачем подано додаткові пояснення у справі, в яких щодо придбання позивачем пива у ФОП ОСОБА_5 зазначено, що у відповідача є доступ до електронних баз даних копій всіх фіскальних чеків суб`єктів підприємницької діяльності, в тому числі і ФОП ОСОБА_5 , і при бажанні відповідач міг ознайомитись з фіскальними чеками, які свідчать про придбання пива ФОП ОСОБА_1 . Звертає увагу, що в акті перевірки відповідач вказує, що згідно наданих документів існує кредиторська заборгованість по постачальнику ФОП ОСОБА_5 у сумі 1 011 555,04 грн. Тобто, відповідач підтверджує, що він аналізував Акти звірок проведення фінансово-господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 . У Акті звірки зазначено про проведену ФОП ОСОБА_1 оплату за придбане пиво.
Також зауважує, що відповідач в своїх додаткових поясненнях не вказує, чому ним не були враховані витрати позивача в 2018 році за послуги електропостачання ПАТ «Кіровоградобленерго» в сумі 462 424, 00 грн. Також, відповідач у додаткових поясненнях не вказує, чому при підрахунку витрат позивача за 2018 рік ним не були враховані витрати в сумі 107 000,00 грн. зі сплати за придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, витрати із сплати єдиного соціального внеску в сумі 118 302,00 грн.
Посилається на те, що відповідач в акті документальної перевірки безпідставно вказує, що ФОП ОСОБА_1 не надано форму ведення обліку товарних запасів стосовно будівельних матеріалів та господарських товарів, оскільки будівельні матеріали та господарські товари не були призначені для подальшого продажу, не знаходились в місцях продажу і тому не повинні були обліковуватись згідно форми ведення обліку товарних запасів. Вважає, що на законодавчому рівні порядок обліку товарних запасів встановлено виключно для юридичних осіб.
Зазначає, що під час здійснення перевірки відповідачем встановлено, що у період з 01.01.2018 року до 31.12.2022 року, згідно даних податкових декларацій, позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, які сплачені при придбанні товарів та які нібито не використовувалися у господарській діяльності, а саме: будівельних матеріалів та інструментів. На думку позивача, такий висновок суперечить фактичним обставинам справи, оскільки товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали та інструменти) закуповувались позивачем виключно для використання при проведенні відповідних ремонтів приміщень магазинів. Стверджує, що закуплені будівельні матеріали та інструменти станом на 31.12.2022 р. знаходяться на залишках.
З посиланням на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 07.12.2022 у справі №200/6156/20-а, зазначає, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Також вважає, що Законом не передбачено для фізичних осіб-підприємців обов`язкове проведення щорічних інвентаризацій, тому копії інвентаризаційних відомостей не були надані відповідачу під час перевірки, а надана до суду разом із позовною заявою.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення №00110252405 від 31 липня 2024 року в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 330103,84 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення №00110092405 від 31 липня 2024 року в частині донарахування грошового зобов`язання з військового збору в сумі 27508,65 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення №00110202405 від 31 липня 2024 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 424285,84 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення №00110192405 від 31 липня 2024 року в частині застосування штрафних санкцій в сумі 72223,70 грн.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу №Ф-00110122405 від 31 липня 2024 року про сплату заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску в частині донарахування в сумі 52830,60 грн.
Визнано протиправним та скасовано рішення №00110162405 від 31 липня 2024 року в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за своєчасно не сплачений єдиний внесок в сумі 26415,30 грн.
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Полтавській області витрати зі сплати судового збору в сумі 9333,68 (дев`ять тисяч триста тридцять три гривні шістдесят вісім копійок) грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 по справі № 440/14544/25 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначає, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності встановлено їх заниження в сумі 649316,43 грн. у тому числі за 2018 рік у сумі 636596,00 грн. та за 2020 рік у сумі 12720,43 грн., та встановлено його завищення в сумі 2086429,79 грн. у тому числі за 2021 рік у сумі 654603,70 грн. та за 2022 рік у сумі 1431826,09 грн.
Зокрема, заниження суми вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2018 рік в сумі 636596,00 грн. відбулося по причині заниження витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату в сумі 636596,00 грн.
У ході проведення перевірки, відповідно до пп. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2, п. 85.4, п. 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України, платнику надано письмовий запит №1 від 12.06.2024 щодо надання документів (копій документів) та письмових пояснень, у т.ч. щодо детального переліку вартості документально підтверджених витрат в структурі інших витрат. Отримано відповідь від 17.06.2024 № 17/06-2024 (наявна в матеріалах справи), в якій платником зазначено структуру інших витрат за 2018 рік у сумі 273640,00 грн, відповідно надано до перевірки документальне підтвердження лише на цю суму витрат. Вищезазначена сума підтверджувалася наданими до перевірки декларацією про майновий стан та доходи за 2018 рік (додаток Ф2), первинними документами та банківськими виписками.
Вказує, що надані до суду документи є електронними копіями з програмного забезпечення ФОП ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ), та, в свою чергу, не можуть підтверджувати придбання товару саме ФОП ОСОБА_1 (а не кимсь іншим). Крім того, відповідно до Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 №265/95-ВР та Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 вищезазначені документи не є фіскальними чеками (тобто первинним документом), а отже не можуть пітверджувати витрати ФОП ОСОБА_1 . Відповідно до наданих під час перевірки документів (банківських виписок, чеків РРО, видаткових накладних, податкових накладних) встановлено наявність кредиторської заборгованості по постачальнику ФОП ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ) станом на 31.12.2018 у сумі 1011555,04 грн.
Зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевіряється, здійснювалося придбання групи товарів у значних обсягах, які не використовувалися в господарській діяльності (подальша реалізація відповідно до даних ЄРПН та виторгів РРО/ПРРО зареєстрованих за місцем здійснення підприємницької діяльності не здійснювалася, інформація щодо наявності на залишках та/або використання в господарській діяльності (поліпшення ОЗ тощо) відсутня), проте включено до складу податкового кредиту. ФОП ОСОБА_1 форму ведення обліку товарних запасів та/або інвентаризаційні відомості під час перевірки не надано, заперечення на акт перевірки не подавались. Ненадання документів щодо залишків ТМЦ позбавило контролюючий орган можливості підтвердити їх наявність, що стало підставою для висновку контролюючого органу про включення ПДВ до складу податкового кредиту товарно-матеріальних цінностей, які використано в операціях, що не є господарською діяльністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що, висловивши свою суб`єктивну думку про порушення судом першої інстанції норм законодавства України, апелянт не вказує, в чому конкретно були допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права. Відповідач в апеляційній скарзі не обґрунтував свою правову позицію стосовно фактів допущених ним порушень як при проведенні документальної перевірки так і при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які були визнані судом протиправними та скасовані, не навів своїх нових аргументів (доказів, пояснень). Вважає, що податковий орган формально підійшов до оцінки наданих позивачем витягів з інвентаризаційних відомостей, відмовивши в їх дослідженні та прийнятті лише з підстав, що вони не відповідають нормативно-правовим документам дія яких на позивача не розповсюджується. Також, на думку позивача, помилковими є висновки відповідача з приводу відсутності ТМЦ на залишках лише виходячи з неможливості позивача надати під час проведення документальної перевірки підтверджуючі документи стосовно проведення інвентаризації будівельних матеріалів та інструментів.
16.04.2026 позивач подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем була викладена правова позиція позивача щодо безпідставного донарахування ПДВ і штрафних санкцій при закупівлі будівельних матеріалів та щодо 2-х оскаржуваних ППР №00083962405 та №00083972405 від 19.06.2025 р. У зв`язку із виниклою необхідністю, позивач вважав за доцільне надати додаткові пояснення до свого відзиву на апеляційну скаргу, стосовно безпідставного донарахування відповідачем податку на додану вартість при закупівлі будівельних матеріалів, інструментів та інших товарно-матеріальних цінностей, та застосування штрафних санкцій за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН. 
Позивач вказав, що підприємства-постачальники, в яких ФОП ОСОБА_1 здійснювала закупівлю будівельних матеріалів, інструментів та інших товарно-матеріальних цінностей під час здійснення господарських операцій, були зареєстровані платниками ПДВ та відповідно надали (зареєстрували) відповідні податкові накладні, які надають позивачу право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту. Наполягає на тому, що відповідно до абз.2 п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Вважає, що у ФОП ОСОБА_1 був відсутній обов`язок для складення та реєстрації зведеної податкової накладної за товарами придбаними з податком на додану вартість у відповідності до пп. «Г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, адже твердження ревізорів викладені в акті перевірки з приводу призначення таких товарів для їх використання або початку використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку є безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що навіть у тому випадку, якщо б доводи ревізорів щодо невикористання ФОП ОСОБА_1 товарів були слушними, слід було б застосувати умовний продаж товарів шляхом складення та реєстрації зведеної податкової накладної на конкретну дату виникнення обставин передбачених пп. «Г» п. 198.5 ст.198 ПК України. В цьому разі, на думку позивача, умовний продаж товарів необхідно було застосувати на дату перевірки, але дата перевірки не входить до періоду перевірки (з 01.01.2018 року по 31.12.2022 року), а не шляхом виключення зі складу податкового кредиту суми ПДВ реально придбаних товарів.
07.05.2026 позивачем подано додаткові пояснення у справ, в яких вказано, що 16.04.2026 року позивачем ФОП ОСОБА_1 були надані до суду додаткові пояснення стосовно протиправності двох оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №00083962405 та №00083972405 від 19.06.2025 р. Позивач зазначає, що два вищезазначені податкові повідомлення- рішення №00083962405 та №00083972405 від 19.06.2025 р. не мають відношення до спору між ФОП ОСОБА_1 та відповідачем в даній справі. Посилання на ці податкові повідомлення-рішення зроблено помилково. Правильним посиланням слід вважати інші ППР, а саме: ППР №00110202405 від 31.07.2024 р., згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 563 623,75 грн., оскаржувана сума складає 424 285, 84 грн.; ППР №00110192405 від 31.07.2024 року, згідно якого до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 117 119,57 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН (Єдиний реєстр податкових накладних), оскаржувана сума складає 72 223, 70 грн.
26.05.2025 позивачем подано додаткові пояснення у справі, в яких звернуто увагу на те, що представник відповідача зазначив, що при проведенні документальної перевірки були повністю враховані всі витрати позивача ФОП ОСОБА_1 , або не всі документи були надані позивачем до перевірки. Але, це твердження відповідача не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить даним, що викладені відповідачем в акті документальної перевірки. Адже на стор. 10 Акту документальної перевірки в розділі 1.13, в якому відповідачем надано перелік документів, охоплених документальною перевіркою, в пункті 5 цього розділу вказано, що відповідачем в ході перевірки була використана інформація про рух коштів по розрахункових рахунках, виписках банку, платіжних доручень. В колонці метод охоплення перевірки, вказано, що перевірка вищезазначених документів була проведена суцільним методом. Всі витрати позивача підтверджується банківськими виписками, іншими документами, копії яких було надано разом із позовною заявою. Якби відповідач об`єктивно дослідив в ході перевірки банківські виписки, то він би пересвідчився, що ФОП ОСОБА_1 в 2018 році були понесені ряд інших витрат, про які вказано вище та які не враховані відповідачем. Отже, у відповідача під час проведення документальної перевірки була можливість ознайомитись з вищезазначеними платіжними документами та врахувати їх в складі витрат позивача у 2018 році.
Вказує, що витрати позивача з придбання пива не взяті до уваги в зв`язку із тим, що надані позивачем документи є копіями з програмного забезпечення ФОП ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 ) та не можуть підтверджувати придбання товару саме ФОП ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що якщо у відповідача під час проведення документальної перевірки, виникли сумніви в достовірності наданих документів, він повинен був провести зустрічну перевірку щодо проведення фінансово-господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_5 . 
На думку позивача, відповідач вирішив не брати до уваги вищезазначені витрати позивача, оскільки ФОП ОСОБА_1 при поданні податкової декларації про майновий стан і доходи з додатками за 2018 рік помилково не задекларувала понесені нею витрати з придбання ліцензій, сплати єдиного соціального внеску та оплату на придбання пива у ФОП ОСОБА_5 . При подачі майнової декларації за 2018 рік в додатку Ф2 в колонці 5 «Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані, або використані у виробництві продукції» та в колонці 7 «Інші витрати» позивачу необхідно було вказати про понесені вищезазначені витрати у 2018 році, однак позивачем помилково цього не було зроблено. 
Водночас, позивач зазначає, що на підтвердження витрат позивача в 2018 році при сплаті за послуги електропостачання в загальній сумі 736 064,00 грн. було надано суду і відповідачу разом із позовною заявою копії Договорів на електропостачання, копії платіжних квитанцій, які свідчать про сплату за послуги електропостачання. На підтвердження витрат позивача в 2018 році зі сплати за придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами було надано суду і відповідачу разом з позовною заявою копії ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у 12-ти магазинах Кіровоградської області. На кожній ліцензії є відмітка Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області, яка свідчить про оплату за придбання відповідних ліцензій. Для підтвердження витрат позивача зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 118 302,00 грн. було надано суду і відповідачу разом з позовною заявою копію витягу з електронного кабінету платника податків ФОП ОСОБА_1 та копії банківських виписок, які свідчать про сплату єдиного внеску. Також при підрахунку витрат позивача за 2018 рік відповідачем не були враховані витрати при закупівлі пива у ФОП ОСОБА_5 в сумі 882 762,50 грн., яке потім було реалізоване в ході господарської діяльності позивача. Для підтвердження витрат позивача в 2018 році при закупівлі пива було надано суду і відповідачу разом з позовною заявою копію Акту звірки взаєморозрахунків між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_5 та копії фіскальних чеків, які свідчать про закупівлю пива ФОП ОСОБА_1 .
Таким чином, відповідачем при підрахунку витрат позивача у 2018 році не були враховані витрати на загальну суму 1 570 488,50 грн, отже, твердження відповідача в Акті документальної перевірки про завищення позивачем суми валових витрат у 2018 році в розмірі 1 467 128,15 грн. на думку позивача, є протиправним, яке не відповідає фактичним обставинам справи.
Також вказує, що ФОП ОСОБА_1 не погоджується з твердженням ревізорів в Акті документальної перевірки про нібито безпідставне віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту при закупівлі нижче зазначених товарів: - будівельних матеріалів, техніки та інструменту, холодильного обладнання (сума ПДВ складає 88 005,33 грн. без штрафних санкцій); - батарейок, колготок, шкарпеток (сума ПДВ складає 11 925,34 грн. без штрафних санкцій). - квасу, мінеральної води, напоїв безалкогольних в асортименті (сума ПДВ складає 239 498,00 грн. без штрафних санкцій). Посилається на те, що всі вищезазначені товари згідно інвентаризаційних відомостей знаходяться на залишку.
Крім того, посилається на те, що відповідачем взагалі не досліджувалося питання, коли саме позивачем було віднесено суму ПДВ по кожній отриманій податковій накладній до податкового кредиту, і відповідач безпідставно знімає з податкового кредиту суми ПДІ у періоді, коли позивач правом на податковий кредит ще на скористався. Вказує, що підприємства-постачальники, в яких ФОП ОСОБА_1 здійснювала закупівлю товарно-матеріальних цінностей під час здійснення господарських операцій, були зареєстровані платниками ПДВ та відповідно надали (зареєстрували) відповідні податкові накладні, які надають позивачу право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.
27.05.2026 відповідач подав додаткові пояснення, в яких, окрім раніше викладеного, зазначив, що позивач помилково стверджує, що перевіркою були виключені зі складу податкового кредиту суми ПДВ придбаних товарів в тому місяці, коли ці товари були придбані. Суми ПДВ, які платником було включено до складу податкового кредиту за придбані будматеріали, квас, батарейки та ін. залишено (ряд. 10.1 декларації з ПДВ), проте застосовано умовний продаж на вищезазначені товари та донараховано податкові зобов`язання (ряд. 4.1 декларації з ПДВ). Враховуючи те, що форми ведення обліку товарних запасів не надано, реалізація товарів/використання не здійснювалася (а в подальшому неможлива через обмежений термін придатності), вищезазначені товари використані в операціях, що не є господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 .
Також зазначає, що в ході проведення перевірки платнику надано письмовий запит №1 від 12.06.2024 щодо надання документів (копій документів) та письмових пояснень, у т.ч. щодо детального переліку вартості документально підтверджених витрат в структурі інших витрат. Отримано відповідь від 17.06.2024 № 17/06-2024 (наявна в матеріалах справи), в якій платником зазначено структуру інших витрат за 2018 рік у сумі 273640,00 грн, відповідно надано до перевірки документальне підтвердження лише на цю суму витрат. Вищезазначена сума підтверджувалася наданими до перевірки декларацією про майновий стан та доходи за 2018 рік (додаток Ф2), первинними документами та банківськими виписками.
03.06.2026 представник відповідача надав додаткові пояснення, в яких додатково зауважив, що умовою для нарахування умовного продажу з ПДВ на операції, що не є господарською діяльністю платника, є наявність в ЄРПН податкової накладної від постачальника – права на формування податкового кредиту. При цьому, норма щодо обов`язкового включення сум ПДВ до складу податкового кредиту діяла для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015. Податкові зобов`язання на умовний продаж необхідно рахувати в тому звітному періоді, коли у платника податку виникли підстави для відображення податкового кредиту за придбаними товарами/послугами, необоротного активу. Тобто якщо постачальник зареєстрував податкову накладну, то відповідно з`являється підтверджене право на формування податкового кредиту. І в цьому самому звітному періоді необхідно нарахувати податкові зобов`язання на умовний продаж, якщо ці придбані товари призначені для використання в операціях, визначених пп. г п. 198.5 ст. 198 ПКУ. Фактично платник зобов`язаний скласти та зареєструвати зведену податкову накладну на придбані товари, які використані не в господарській діяльності станом на останній день місяця. Тобто, твердження платника про неправомірність встановленого заниження податкового зобов`язання з ПДВ, безпідставне застосування штрафної санкції за не виписку податкових накладних та відсутність дослідження періоду включення сум ПДВ до складу податкового кредиту суперечить вимогам пп «г» п. п 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.
15.06.2026 позивач надав додаткові пояснення у справі, в яких, окрім раніше висловлених аргументів, вказав, що і в додаткових поясненнях і в клопотанні відповідач неправильно вказує, що суми ПДВ при придбанні ТМЦ (квас, будматеріали, безалкогольні напої) не виключались із суми податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 . У додатку 1 до Акту перевірки в колонці «Усього зобов`язань з ПДВ (рядок 9 декларації)» у відповідних рядках за відповідні місяці відповідного року, відповідач вказує суму ПДВ, яка на його думку нібито була занижена позивачем за відповідні періоди, та яка повинна бути сплачена у відповідні періоди до бюджету. Суми ПДВ в обох вищезазначених колонках є ідентичними. Отже, відповідач безпідставно вважає, що позивачем нібито занижені суми ПДВ у тих місяцях, коли були придбані товарно-матеріальні цінності.
У зв`язку із тим, що дії відповідача, які полягають в безпідставному знятті сум ПДВ з податкового кредиту в тому місяці, коли були отримані товарно-матеріальні цінності, та вимога відповідача скласти в цьому місяці податкову накладну на умовний продаж - не відповідають вимогам підпункту «г» п. 198.5. ст. 198 ПК України, позивач в раніше наданих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях виклав свою правову позицію, щодо безпідставних дій відповідача при нарахуванні податку на додану вартість шляхом зняття сум ПДВ з податкового кредиту в тому місяці, коли були отримані товарно-матеріальні цінності, та також застосування штрафних санкцій в тому місяці, коли були отримані товарно-матеріальні цінності. Тобто, предметом оскарження у справі є неправильне застосування відповідачем вимог пп. «г» пункту 198.5 ст.198 ПК України. Позивач указує, що в клопотанні від 3.06.2026 р. відповідач вірно тлумачить вимоги пп. «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України і вказує, що платник зобов`язаний скласти та зареєструвати зведену податкову накладну на придбані товари, які використані не в господарській діяльності станом на останній день місяця, коли настали підстави складення зведеної податкової накладної. Але в практичній діяльності в Акті документальної перевірки та в розрахунках штрафних санкцій вимагає реєструвати не зведену податкову накладну на умовний продаж, а реєструвати окремо податкові накладні на придбані товари в тому місяці, коли ці товари придбані.
В судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, безпосередньо дослідивши матеріали справи, встановила такі обставини.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.03.2011, ідентифікаційний код НОМЕР_3 .
Позивач перебуває на податковому обліку з 15.03.2011 за №45967 в ГУ ДПС у Полтавській області, зареєстрована платником податку на додану вартість, свідоцтво від 20.03.2017 №16032954514429.
Наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 15.05.2024 № 1389-п визначено провести документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_3 ) з 28.05.2024 тривалістю 10 робочих днів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2022.
Позивачу направлено лист «Про проведення перевірки» від 15.05.2024 №16442/6/16-31-24-05-07, в якому повідомлено, що 28.05.2024 розпочнеться документальна планова виїзна перевірка підприємницької діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2022.
У вказаному листі зауважено на необхідності забезпечення надання за період, що перевіряється, в повному обсязі документів щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати усіх передбачених законодавством України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема, вказано про необхідність у першочерговому порядку надати оригінали наступних документів, зокрема: - видаткові накладні, акти виконаних робіт, що підтверджують здійснення операцій придбання/реалізації ТМЦ за період з 01.01.2018 по 31.12.2022; - книги обліку доходів і витрат; - контракти (договори, у годи) на придбання-продаж продукції з покупцями та постачальниками продукції, додаткові угоди, що укладались до контрактів, зміни та доповнення; - що підтверджують транспортування (перевезення) товару (договори перевезення, транспортного експедирування та документи їх виконання (товарно-транспортні накладні тощо); - що підтверджують розрахунки з покупцями, постачальниками (рух коштів по розрахунковим рахункам, платіжні доручення, виписки, прибуткові та видаткові касові ордери, чеки РРО тощо); - щодо наявності залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018, на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 02.02.2022 та на 31.12.2022 в розрізі номенклатури, вартості та кількості товару; - щодо проведення інвентаризації ТМЦ в періоді, що перевіряється, та результати такої інвентаризації, оформлені у відповідності до Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1365/26142; - щодо сум кредиторської та дебіторської заборгованості по покупцях та постачальниках станом на 01.01.2018, на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 31.12.2022 із зазначенням найменування та коду контрагента; - про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2022.
До листа долучено копію наказу від 15.05.2024 №1389-п та повідомлення від 15.05.2024 №132 про проведення з 28.05.2024 документальної планової виїзної перевірки.
Наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 10.06.2024 № 1616-п продовжено термін проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_3 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2022, терміном 5 робочих днів, з 11.06.2024.
На підставі вказаних наказів, направлень на перевірку від 23.05.2024 №2634, №2635, №2636, фахівцями відповідача у період з 28.05.2024 по 17.06.2024 проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2018 по 31 грудня 2022, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01 січня 2018 по 31 грудня 2022.
В ході перевірки 12.06.2024 уповноваженій особі позивача вручено під особистий підпис запит №1 про надання документів (копій документів) та письмових пояснень від 12.06.2024, яким повідомлено про необхідність у термін до 10 год.30 хв.14.06.2024 надати за місцезнаходженням платника копії документів та письмові пояснення щодо:
- придбання товарів (робіт, послуг) за готівкові кошти у неплатника ПДВ (видаткові накладні, ТТН, банківські виписки, акти звірки тощо);
- обліку товарних запасів в розрізі найменування, кількісних та вартісних показників станом на 01.01.2018, 01.01.2019, 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 31,12.2022;
- наявності основних засобів станом на 01.01.2018 та 31.12.2022;
- проведення інвентаризації (у т.ч. річні) ТМЦ в періоді, що перевіряється, та результати таких інвентаризацій;
- придбання будівельних матеріалів, побутової техніки, інструментів та ін. у ТОВ «ВІК ХІТЛАЙН» (37999261), ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОМОВОЙ» (40515472, ПП «Компанія Техснаб» (37298807), ТОВ «БМ ДИСТРИБУШН 2.0» (42346980), КФ ТОВ «ВСК «Фростленд» (35068460), ТОВ «ПОЛО-ІНВЕСТБУД» (43717167), ПП «ПОЛО-ІНВЕСТБУД» (35026677), ТОВ «ЕЛЕКТРОСВІТ ПЛЮС» (40115098) та подальше використання їх в господарській діяльності (договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, форми обліку товарних запасів, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 та інших документів, що підтверджують придбання та використання в господарській діяльності даних товарів); 
- придбання квасу та б/а напоїв «Живчик», «Розмай», «Вятрачок» в істотних обсягах (договора, видаткові, ТТН, банківські виписки); 
- надання / отримання поворотної/безповоротної фінансової допомоги (позики) в періоді, що перевіряється;
- наявності залишків тютюнової продукції станом на 01.01.2022, у т.ч. яким до 01.01.2022 встановлювалися і декларувалися МРЦ (сигарети без фільтру, з фільтром, сигарети, сигарили);
- детальний перелік вартості документально підтверджених витрат в структурі інших витрат за період 2018, 2019, 2020, 2021, 2022;
- банківські виписки за 2018 рік.
У відповідь на запит №1 від 12.06.2024, позивач листом від 14.06.2024 №14/06-2024 повідомив: - залишки товарних запасів в розрізі найменування, кількісних та вартісних показників надати немає технічної можливості; - інвентаризація в періоді, що перевіряється, не проводилась; - основні засоби знаходяться на залишках з метою їх подальшого використання в фінансово-господарській діяльності; - залишки тютюнової продукції станом на 01.01.2022 надати не має можливості, реалізація залишків придбаних тютюнових виробів до 01.01.2022 відбулася з ПДВ до повної реалізації таких виробів; Книга обліку доходів та витрат в наявності. Записи внесено помісячно до 2020 р.
Крім того, у відповідь на запит №1 від 12.06.2024, позивач листом від 17.06.2024 №17/06-2024 стосовно розбіжностей звітів РРО та податкових накладних повідомив, що податкові накладні формуються виключно за даними РРО в електронному вигляді згідно звітів з фіскальної пам`яті РРО. В зв`язку з перебоями в електромережі, а також в мережі Інтернет, виник збій в формуванні податкових накладних, збій в розрахунках, формулах, що призвело до розбіжностей. 
Структура інших витрат: 2018 р.: електроенергія - 273640,00; 2019 р.: ліцензії - 94000,00, електроенергія - 972074,00, обслуговування РРО - 6525, ЄСВ ФОП - 11762,00, ТМЦ (МБП, комп`ютерне обладнання, обладнання для торгівельного залу) - 269637; 2020 р.: ліцензії – 95250, ЄСВ за 2019 – 44250, РРО, обслуговування РРО – 105913, Реклама – 83333,33, електроенергія – 1714172, постачання програмного продукту – 11900, ТМЦ (МБП, комп`ютерне обладнання, обладнання для торгівельного залу) – 299838, 2021 р.: електроенергія – 1964131, 2022 р.: електроенергія – 2038303.
За результатами перевірки ГУ ДПС складений акт від 24.06.2024 №8876/16-31-24-05-01/3254709524, згідно з висновками якого встановлено такі порушення:
- пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.177.10 ст.177 ПК України, наказ Міндоходів від 16.09.2013 №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення» та ст.128 п.6 Господарського кодексу України, а саме – неналежне ведення книги обліку доходів і витрат, що призвело до включення до декларації про майновий стан і доходи за 2018 та 2019 роки перекручених даних в зв`язку з заниженням загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу в сумі 1673924,93 грн, а саме: за 2018 рік у сумі 1467128,15 грн та за 2019 рік у сумі 206796,78 грн; 
- п.177.2 пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 301306,49 грн, а саме: за 2018 рік у сумі 264083,07 грн та за 2019 рік у сумі 37223,42 грн;
- п.57.1 ст.57 ПК України, а саме ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплачено суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) 2019 року у сумі 35211,60 грн;
- абз. «г» п.176.2 ст.176 ПК України та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 (зі змінами), в результаті чого податкові розрахунки за 1-4 кв. 2018 року, 1-4 кв.2019 року, 1-4 кв.2020 року, 1-4 кв.2021 року, 1-4 кв.2022 року подано з помилками. Порушення за вказаний період призвело до зміни платника податку;
- п.2, та п.3 частини першої ст.7 та частини 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 98325,86 грн, в т.ч. за 2018 рік у сумі 52830,60 грн та за 2019 рік у сумі 45495,26 грн;
- абзац третій частини восьмої статті 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, а саме ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплачено єдиний внесок нарахований платником самостійно за підсумками звіту по ЄСВ 2018 року та авансові платежі з ЄСВ;
- пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 ПК України, а саме: несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за лютий-травень 2022 року. Згідно пп.69.1 підрозділу ХХ «Перехідні положення» ПК України штрафні санкції не застосовуються;
- пп. 14.1.36, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пп.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп. «г» п. 198.5, п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201 ПК України, а саме занижено податок на додану вартість у сумі 456084 грн;
- п.201.1, п. 201.10 ст.201 ПК України, а саме: відсутня реєстрація податкових накладних в ЄРПН на загальну суму ПДВ 89791,73 грн;
- пп. «г» п. 198.5 ст. 198, п.201.1 ст. 201 ПК України, а саме відсутня реєстрація податкових накладних в ЄРПН на загальну суму обсягу постачання (без податку на додану вартість) 1697145,53 грн;
- п.201 1 ст.201 ПК України – порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних в ЄРПН;
- п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4, п.п1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України, у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 25108,87 грн, в т.ч. 22006,92 грн. за 2018 рік, 3101,95 грн за 2019 рік;
- п.57.1 ст.57 ПК України, а саме: ФОП Демидовою несвоєчасно сплачено суми військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) 2018 року в сумі 0,03 грн та 2019 року в сумі 2934,60 грн;
- пункт 49.2-1 та підпункт 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ, пункту 223.2 статті 223 розділу VІ ПК України, в результаті несвоєчасного подання декларації акцизного податку за лютий 2022 року та за травень 2022 року. Штрафні санкції не застосовуються у відповідності до пп.69.1 підрозділу ХХ «Перехідні положення» ПК України;
- п..7 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: встановлено не подання до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані в період з 01.01.2018 по 31.12.2022.
Матеріали справи не містять доказів подання позивачем заперечень на акт документальної планової перевірки.
На підставі висновків акту документальної планової перевірки контролюючим органом прийнято, зокрема:
- податкове повідомлення-рішення №00110252405 від 31.07.2024, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 376633,12 грн, у тому числі, за податковим зобов`язанням 301306,49 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 75326,63 грн; 
- податкове повідомлення-рішення №00110092405 від 31.07.2024, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 31386,09 грн, у тому числі за податковим та/або іншим зобов`язанням 25108,87 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 6277,22 грн; 
- податкове повідомлення-рішення №00110202405 від 31.07.2024, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 563623,75 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 450899,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 112724,75 грн;
- податкове повідомлення-рішення №00110192405 від 31.07.2024, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 117119,57 грн за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних протягом граничного строку;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00110122405 від 31.07.2024, відповідно до якої ГУ ДПС у Полтавській області вимагає сплатити заборгованість (недоїмку, штрафи, пеню) в сумі 98325,86 грн, у тому числі недоїмки - 98325,86 грн; 
- рішення №00110162405 від 31.07.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, на суму 98325,86 грн.
Матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем вищезазначених рішень суб`єкта владних повноважень в адміністративному порядку.
Позивач частково не погоджується із прийнятими відповідачем рішеннями, а саме з: 
- податковим повідомленням-рішенням №00110252405 від 31.07.2024 в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 330103,84 грн,
- податковим повідомленням-рішенням №00110092405 від 31.07.2024 в частині донарахування грошового зобов`язання з військового збору в сумі 27508,65 грн,
- податковим повідомленням-рішенням №00110202405 від 31.07.2024 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ в сумі 424285,84 грн,
- податковим повідомленням-рішенням №00110192405 від 31.07.2024 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 72223,70 грн,
- вимогою №Ф-00110122405 від 31.07.2024 про сплату заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску в частині донарахування в сумі 52830,60 грн,
- рішенням №00110162405 від 31.07.2024 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за своєчасно не сплачений єдиний внесок в сумі 26415,30 грн.
Зазначене зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем наданими до суду документами підтверджено втрати у 2018 році при сплаті за послуги електропостачання в загальній сумі 736064,00 грн, витрат в сумі 107000,00 грн зі сплати за придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, витрат, понесених позивачем при закупівлі пива у ФОП ОСОБА_5 на суму 882762,50 грн, а також витрат зі сплати єдиного внеску в сумі 118302,00 грн. 
Також суд врахував посилання позивача на те, що придбані будівельні матеріали та інструменти планувалось використовувати при здійсненні поточного ремонту орендованих приміщень, і на момент перевірки вони знаходились на зберіганні в складських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , які використовувалися згідно договору позички нежитлового приміщення від 25.07.2022, а відповідачем даного факту спростовано не було.
Суд вказав, що для фізичних осіб-підприємців обов`язкове проведення щорічних інвентаризацій, а відповідач безпідставно застосовує до позивача (фізичної особи-підприємця) вимоги стосовно призначення та проведення інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей, які законодавством передбачені тільки для юридичних осіб-підприємств. Крім того, обліку підлягають тільки ті товари, які призначені для продажу через реєстратори розрахункових операцій, або надання послуг, а в ході розгляду справи було встановлено і не спростовано ГУ ДПС у Полтавській області, що будівельні матеріали та господарські товари не були призначені для подальшого продажу позивачем, не знаходились в місцях продажу і тому не повинні були обліковуватись згідно форми ведення обліку товарних запасів. Щодо доводів контролюючого органу про відсутність інформації щодо транспортування товарно-матеріальних цінностей, придбаних позивачем, суд зазначив, що товарно-транспортна накладна не є документом, що містить інформацію для визначення об`єкта оподаткування ПДВ.
Суд першої інстанції врахував, що всі вищезазначені товари згідно інвентаризаційних відомостей знаходяться на залишку ФОП ОСОБА_1 . За вказаного, суд дійшов висновку про недоведеність, в ході розгляду справи, фактів невикористання у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є ПК України.
За змістом пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема: 19-1.1.1. здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; 19-1.1.2. контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Відповідно до пункту 77.1 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (пункт 77.4 статті 77 ПК України).
Позивачем у позовній заяві не наведено аргументів щодо порушення порядку призначення та проведення перевірки, які могли б бути самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, у межах підстав апеляційного перегляду такі доводи не заявлялись.
Спір у цій справі виник у зв`язку з частковою незгодою позивача з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій за наслідками документальної планової виїзної перевірки, виходячи з доводів та міркувань, які суд першої інстанції визнав обґрунтованими, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне дослідити такі доводи та аргументи окремо по кожному порушенню (групі порушень).

Щодо визначеного контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в межах оскарження, колегія суддів зазначає таке.
Податковим повідомленням-рішенням №00110252405 від 31.07.2024 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 376633,12 грн, у тому числі, за податковим зобов`язанням 301306,49 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 75326,63 грн.
Згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення №00110252405 від 31.07.2024, загальна сума грошового зобов`язання з ПДФО 376633,12 грн визначена по таким періодам: за 2018 рік в сумі 264083,07 грн, застосована штрафна санкція 25% в сумі 66020,77 грн; за 2019 рік в сумі 37223,42 грн, застосована штрафна санкція 25% в сумі 9305,86 грн.
Позивач у позовній заяві зазначає, що погоджується з донарахуванням ПДФО за 2019 рік в сумі 37223,42 грн та штрафними санкціями в сумі 9305,86 грн, всього на суму 46529,28 грн та не оскаржує податкове повідомлення-рішення №00110252405 від 31.07.2024 в цій частині.
Водночас, позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення №00110252405 від 31.07.2024 в частині донарахування ПДФО за 2018 рік в загальній сумі 330103,84 грн, з яких податкове зобов`язання 264083,07 грн та штрафні санкції в сумі 66020,77 грн. 
Крім того, податковим повідомленням-рішенням №00110092405 від 31.07.2024 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 31386,09 грн, у тому числі за податковим та/або іншим зобов`язанням 25108,87 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 6277,22 грн.
Згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення №00110092405 від 31.07.2024 загальна сума грошового зобов`язання з військового збору визначена по таким періодам: 2018 рік в сумі 22006,92 грн, застосована штрафна санкція 25% в сумі 5501,73 грн; 2019 рік в сумі 3101,95 грн, застосована штрафна санкція 25% в сумі 775,49 грн. 
Позивач у позовній заяві зазначає, що погоджується з донарахуванням військового збору за 2019 рік в сумі 3101,95 грн та штрафними санкціями в сумі 775,49 грн, всього на суму 3877,44 грн та не оскаржує податкове повідомлення-рішення №00110092405 від 31.07.2024 в цій частині.
Водночас, позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення №00110092405 від 31.07.2024 в частині донарахування військового збору за 2018 рік в загальній сумі 27508,65 грн, з яких податкове зобов`язання 22006,92 грн та штрафні санкції в сумі 5501,73 грн. 
Крім того, відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00110122405 від 31.07.2024, ГУ ДПС у Полтавській області вимагає у ФОП ОСОБА_1 сплатити заборгованість (недоїмку, штрафи, пеню) з єдиного внеску в сумі 98325,86 грн, у тому числі недоїмки - 98325,86 грн.
Позивач у позовній заяві зазначає, що погоджується з донарахуванням єдиного внеску за 2019 рік в сумі 45495,26 грн, водночас, не погоджується з донарахуванням єдиного внеску за 2018 рік в сумі 52830,60 грн і саме в цій частині оскаржує вищезазначену вимогу.
Крім того, рішенням №00110162405 від 31.07.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, до позивача застосовано штрафні санкції на суму 98325,86 грн, у тому числі: за 2018 рік в сумі 26415,30 грн (505 виявленого заниження на суму 52830,60 грн), за 2019 рік в сумі 22747,63 грн (50% виявленого заниження на суму45495,26 грн).
Позивач у позовній заяві зазначає, що погоджується з вищезазначеним рішенням в частині застосування штрафних санкцій за 2019 рік в сумі 22747,63 грн, водночас, вважає безпідставним застосування штрафних санкцій за 2018 рік в сумі 26415,30 грн і саме в цій частині його оскаржує.
Виходячи з меж оскарження, колегією суддів встановлено, що за змістом акту податкової перевірки в частині правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого позивачем від провадження підприємницької діяльності, контролюючим органом встановлено його заниження, крім іншого, за 2018 рік в сумі 2103724,15 грн (т.3 а.с.78-80).
Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік (т.1 а.с.76) ФОП ОСОБА_1 задекларовано суму одержаного доходу:
- від роздробної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11) в сумі 20200384,00 грн;
- від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20) в сумі 169328,00 грн.
Разом із тим, відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від роздробної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11) склала 21175123,36 грн внаслідок отримання доходу від реалізації продукції кінцевому споживачу через РРО в сумі 26675965,03 грн, та предоплати за товар в безготівковій формі в сумі 4400,00 грн від ФОП ОСОБА_7 , податковий номер НОМЕР_4 , відповідно до платіжного доручення №1033 від 28.09.2018 (загальна сума отриманих коштів 26680365,03 грн - 1270217,00 грн (акциз) – 4235024,67 грн (ПДВ) = 21175123,36 грн).
Тобто заниження суми одержаного доходу від роздрiбної торгiвлі в неспецiалiзованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11) становить 974739,36 грн.
Крім того, відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від надання в оренду й експлуатацiю власного чи орендованого нерухомого майна склала 170744,62 грн внаслідок чого встановлено заниження суми одержаного доходу від надання в оренду й експлуатацiю власного чи орендованого нерухомого майна в сумі 1416,62 грн. 
Також відповідно до даних перевірки позивачем було одержано дохід від надання iнших допомiжних комерцiйних послуг в сумі 1127568,17 грн, який не декларувався, внаслідок чого заниженно суму одержаного доходу від надання iнших допомiжних комерцiйних послуг в сумі 1127568,17 грн.
Крім того, відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік (т.1 а.с.76) ФОП ОСОБА_1 задекларовано вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, від роздробної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11), а саме:
- вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, в сумі 17555259,00 грн;
- витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату в сумі 2282202,00 грн;
- інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 273640,00 грн. 
Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, встановлено його заниження в сумі 649316,43 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 636596,00 грн. та за 2020 рік у сумі 12720,43 грн., та встановлено його завищення в сумі 2086429,79 грн. у тому числі за 2021 рік у сумі 654603,70 грн. та за 2022 рік у сумі 1431826,09 грн (т.3 а.с.95).
Так, проведеною перевіркою відображених показників у рядку «усього» колонок 5,6,7,8 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи «вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю» встановлено його заниження за 2018 рік у сумі 636596,00 грн. Заниження суми вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2018 рік в сумі 636596,00 грн. відбулося по причині заниження витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату в сумі 636596,00 грн.
Вищезазначені обставини вплинули на висновок контролюючого органу про порушення позивачем п.177.2, пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено ПДФО за 2018 рік у сумі 264083,07 грн; п.2, та п. 3 частини першої ст.7 та частини 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ, у результаті чого занижено єдиний внесок за 2018 рік у сумі 52830,60 грн, та п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4,п.п1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 22006,92 грн за 2018 рік.
Колегія суддів звертає увагу, що під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердив, що погоджується з вищенаведеними висновками контролюючого органу в частині виявлених порушень податкового законодавства та не оспорює їх.
Водночас, зазначає, що при підрахунку чистого оподаткованого доходу позивача за 2018 рік відповідачем були не повністю враховані деякі інші витрати позивача, а саме: 
- витрати позивача, понесені ним у 2018 році при оплаті за послуги електропостачання ПАТ «Кіровоградобленерго», в сумі 462 424,00 грн;
- витрати з придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в сумі 107 000,00 грн;
- витрати із сплати позивачем у 2018 році єдиного соціального внеску сумі 118 302,00 грн;
- витрати при закупівлі пива у ФОП ОСОБА_5 в сумі 882 762,50 грн, яке потім було реалізовано в ході господарської діяльності позивача.
При цьому, представник позивача пояснив, що вищезазначені витрати помилково не були включені позивачем до Податкової декларації про майновий стан за 2018 рік у складі інших витрат (задекларований показник 273 640,00 грн), разом із тим, він вважає, що під час перевірки у контролюючого органу була можливість ознайомитися з відповідними платіжними документами та встановити понесення позивачем таких витрат у 2018 році.
Відповідач у свою чергу, вказує, що під час проведення перевірки позивачу було надано запит №1 від 12.06.2024 щодо надання документів (копій документів) та письмових пояснень, у т.ч. щодо детального переліку вартості документально підтверджених витрат в структурі інших витрат, за результатами якого отримано відповідь від 17.06.2024 № 17/06-2024, в якій платником зазначено структуру інших витрат за 2018 рік у сумі 273640,00 грн, відповідно надано до перевірки документальне підтвердження лише на цю суму витрат. Порушень в частині формування показника інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 273640,00 грн, перевіркою не встановлено. Вищезазначена сума підтверджувалася наданими до перевірки декларацією про майновий стан та доходи за 2018 рік (додаток Ф2), первинними документами та банківськими виписками.
Згідно з положеннями підпункту 14.1.36 пункту 14.1. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пункт 16.1 статті 16 ПК України передбачає, що платник податків зобов`язаний, крім іншого: 16.1.2. вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; 16.1.3. подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку [на доходи фізичних осіб] є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є:
163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;
163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);
163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
За змістом пункту 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп.164.1.1).
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2).
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (пп. 164.1.3).
За змістом пунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до положень пункту 177.3 статті 177 ПК України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Пунктом 177.4 статті 177 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: 
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; 
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); 
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; 
177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; 
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
177.4.5. Не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
документально не підтверджені витрати.
Відповідно до пункту 177.5 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
177.10. Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
За змістом Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 р. за № 1686/24218, відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (п.1).
Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді (п.2).
Відповідно до пункту 6 цього порядку, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 
1) у графі 1 зазначається дата запису;
2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг);
3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати;
4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3);
5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг;
6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня;
7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці;
8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо;
9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).
Дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи (п.9).
За змістом пункту 3 розділу IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 № 859, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1298/27743 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), у додатку Ф2 до декларації "Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою":
1) у розділі I додатка Ф2 "Доходи від провадження господарської діяльності", що заповнюється фізичними особами - підприємцями, зазначаються:…
…у графах 5 - 7 - сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, амортизаційні відрахування)…
..Значення граф 5 - 8 дорівнюють значенням відповідних граф Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці згідно з пунктом 177.10 статті 177 розділу IV Кодексу.
Пункт 50.1 статті 50 ПК України передбачає, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що фізична особа-підприємець має право включити до складу витрат звітного періоду відповідні суми, підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів та господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, і які підпадають під перелік витрат операційної діяльності, передбачених пунктом 177.4 статті 177 ПК України. Такі витрати мають бути відображені в Книзі обліку доходів і витрат фізичної особи-підприємця із обов`язковим зазначенням реквізитів документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. У свою чергу, показники податкової декларації про майновий стан і доходи відповідного податкового (звітного) періоду, формуються на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи – підприємці.
Верховний Суд в постанові від 21.04.2026 у справі № 240/22946/21 зазначив, що згідно основоположних принципів та положень цивільного законодавства підприємницька діяльність в Україні здійснюється на підставі принципів її свободи, законності та добросовісності. Хоча чинним законодавством і передбачено свободу у виборі напрямків реалізації такої діяльності, її форми, однак підприємницька діяльність побудована в першу чергу на добросовісному виконанні суб`єктом господарювання своїх обов`язків, взятих на себе зобов`язань та дотриманні встановлених державою правил поведінки.
Також положеннями пункту 44.6 статті 44 ПК України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Суд першої інстанції, погоджуючись з аргументами позивача, врахував надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на оплату послуг з електропостачання, на придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, на оплату єдиного внеску та витрат на придбання пива у ФОП ОСОБА_5 .
Разом із тим, суд першої інстанції взагалі не дослідив, чи були надані відповідні документи позивачем під час перевірки, чи було зафіксовано понесення таких витрат позивачем в Книзі обліку доходів і витрат фізичної особи-підприємця та чи відобразив позивач такі витрати у податковій звітності за 2018 рік.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до чинних на момент виникнення спірних правовідносин норм податкового законодавства України, право платника податків на формування відповідних сум податкових вигод (витрат, пов`язаних з отриманням доходу) при визначенні оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця виникає за наявності сукупності таких умов: - витрати мають бути реально понесеними та безпосередньо пов`язаними з отриманням доходу; - витрати мають бути підтверджені належними первинними документами; - понесені витрати мають бути відображені в облікових документах (регістрах) та звітності.
Відповідно до ПК України, обов`язок обчислення об`єкта оподаткування та декларування покладається виключно на платника податків. Податковий орган під час перевірки лише здійснює контроль за правильністю задекларованих платником податків показників, а не формує показники податкової звітності замість нього.
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік ним не було включено до складу витрат податкового (звітного) періоду витрати на оплату за послуги електропостачання ПАТ «Кіровоградобленерго» в сумі 462 424,00 грн; витрати з придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в сумі 107 000,00 грн; витрати із сплати у 2018 році єдиного соціального внеску сумі 118 302,00 грн; витрати при закупівлі пива у ФОП ОСОБА_5 в сумі 882 762,50 грн.
Відповідно до додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік (т.1 а.с.76) ФОП ОСОБА_1 самостійно задекларовано вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, від роздробної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11), а саме:
- вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, в сумі 17555259,00 грн;
- витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату в сумі 2282202,00 грн;
- інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 273640,00 грн. 
У ході перевірки 12.06.2024 уповноваженій особі позивача вручено під особистий підпис запит №1 про надання документів (копій документів) та письмових пояснень від 12.06.2024, яким повідомлено про необхідність у термін до 10 год.30 хв.14.06.2024 надати за місцезнаходженням платника копії документів та письмові пояснення, у тому числі, детальний перелік вартості документально підтверджених витрат в структурі інших витрат за період 2018 рік.
У відповідь на запит №1 від 12.06.2024, позивач у листі від 17.06.2024 №17/06-2024 детально виклав структуру інших витрат, крім іншого, за 2018 р.: електроенергія - 273640,00 грн, що повністю відповідає самостійно задекларованому позивачем показнику. Жодної інформації про інші витрати, зокрема, про додатково понесені витрати на оплату за послуги електропостачання ПАТ «Кіровоградобленерго», в сумі 462 424,00 грн; витрати з придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в сумі 107 000,00 грн; витрати із сплати позивачем у 2018 році єдиного соціального внеску сумі 118 302,00 грн позивач не вказував.
За результатами перевірки контролюючий орган не встановив порушень в частині задекларованого позивачем у 2018 році показника «інші витрати» в сумі 273640,00 грн, зазначивши, що до перевірки було надано документальне підтвердження лише на цю суму витрат.
Колегія суддів критично оцінює твердження позивача про те, що дослідження податковим органом банківських виписок «суцільним методом» зобов`язувало його самостійно виявити та врахувати невідображені позивачем у податковій звітності витрати та врахувати їх за результатами перевірки, оскільки таке базується на хибному розумінні суті податкового контролю. Дослідження контролюючим органом під час перевірки первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, спрямовано, у першу чергу, на перевірку повноти відображення доходів та реальності задекларованих витрат. При цьому, контролюючий орган фактично може дослідити під час перевірки виключно ті первинні документи, які були надані самим платником на запит або офіційно отримані у встановленому законом порядку. 
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що обставини, з якими платник податків пов`язує наявність підстав для сформування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, не відповідають дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У справі, що розглядається, суд першої інстанції вказав, що надані позивачем до суду платіжні документи та банківські виписки, а також копія відповіді Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області від 04.12.2024 про сплату позивачем грошових коштів в загальній сумі 107000,00 грн за придбання ліцензій на право торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, доводять понесення позивачем витрат у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності у 2018 році за послуги електропостачання ПАТ «Кіровоградобленерго» в сумі 462424,00 грн, витрат в сумі 107000,00 грн зі сплати за придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, та витрат із сплати єдиного соціального внеску в сумі 118302,00 грн, які не враховані контролюючим органом.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що за змістом акта документальної планової перевірки позивача, на підставі висновків якого контролюючим органом було прийнято оскаржувані рішення, не вбачається, що зазначені первинні документи в обсязі, який надано до суду, надавлися позивачем до перевірки контролюючому органу, про що відповідач зазначив в апеляційній скарзі, пославшись на те, що платником податків у відповідні на запит перевіряючих самостійно зазначено структуру інших витрат за 2018 рік у сумі 273640,00 грн, відповідно надано до перевірки документальне підтвердження лише на цю суму витрат.
Позивачем не надано доказів того, що витрати, про які він заявляє, були відображені у Книзі обліку доходів і витрат, а документи, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог в цій частині, надавались ним до перевірки.
До того ж, пунктом 50.1 статті 50 ПК України встановлено імперативний обов`язок платника податків у разі виявлення помилок у раніше поданій декларації надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації (з урахуванням строків давності за ст. 102 ПК України), або зазначити відповідні уточнені показники у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Разом із тим, позивачем не надано доказів подання уточнюючої податкової звітності у зв`язку із самостійним виявленням помилок при декларуванні понесених витрат у звітному періоді.
Що стосується посилання позивача на понесення витрат при закупівлі пива у ФОП ОСОБА_5 , колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що надані позивачем документи не можуть бути враховані як належне підтвердження понесення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_5 , саме позивачем.
Так, за поясненнями позивача, відомості про придбання у ФОП ОСОБА_5 товарів (пива) на суму 882762,50 грн відображені в актах звірок проведення фінансово-господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 , шляхом зазначення про проведену ФОП ОСОБА_1 оплату за придбане пиво, в заперечення відповідача про неможливість підтвердження операцій електронними копіями фіскальних чеків про реалізацію ФОП ОСОБА_5 товарів на користь ФОП ОСОБА_1 суперечать обставинам врахування відповідачем, в ході проведення перевірки, інформації з актів звірки проведення фінансово-господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 . 
Разом із тим, детальний аналіз наданого позивачем документу «Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 між ОСОБА_5 (ФОП ОСОБА_2 (Код: НОМЕР_5 ) за договором КR0018250 від 09.02.2017)» (т.2 а.с. 29-53) дозволяє дійти висновку, що в ньому наведені лише дані ФОП ОСОБА_5 , які сформовані з посиланням на первинні документи – платіжні документи, видаткові накладні, інформація про повернення товарів, товарні чеки. Водночас, відповідні первинні документи – видаткові накладні, платіжні документи, банківські виписки, тощо - позивачем не було надано.
У свою чергу, слушними є зауваження контролюючого органу про те, що надані позивачем «фіскальні чеки» ФОП ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ) не можуть підтверджувати придбання товару саме ФОП ОСОБА_1 , оскільки останні не містять жодної інформації про особу покупця (т.2 а.с.55- 204). 
Крім того, з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин справи, закріпленого у статті 9 КАС України, колегія суддів не може залишити поза увагою ту обставину, що інформація у документах з назвою «фіскальний чек» не кореспондує змісту документу «Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 між ОСОБА_5 (ФОП ОСОБА_2 (Код: НОМЕР_5 ) за договором КR0018250 від 09.02.2017)», в якому відсутні відомості про операції постачання товару в ті дати та на ту суму, що вказані у «фіскальних чеках».
Також під час перевірки контролюючим органом встановлено, що позивач мав взаємовідносини з контрагентом-постачальником ФОП ОСОБА_5 у 2018-2020 роках на суму придбання ТМЦ (пиво) 6409,40 тис.грн (т.3 а.с.71), при цьому, відповідно до наданих під час перевірки документів (банківських виписок, чеків РРО, видаткових накладних, податкових накладних) встановлено відсутність кредиторської заборгованості по постачальнику ФОП ОСОБА_5 , станом на 01.01.2018 та наявність кредиторської заборгованості по постачальнику ФОП ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ) станом на 01.01.2019 у сумі 1011555,04 грн (т.3 а.с.74), що свідчить про відсутність оплати позивачем за постановлений ФОП ОСОБА_5 товар у відповідному періоді на вказану суму, а, відповідно, і понесення ним витрат у таких операціях.
Також безпідставними є посилання позивача на те, що у разі виникнення у відповідача під час проведення документальної перевірки сумнівів в достовірності наданих документів, він повинен був провести зустрічну перевірку щодо проведення фінансово-господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_5 , оскільки обов`язок підтвердити задекларовані показники податкової звітності первинними документами покладено саме на платника податку, у спірному випадку – на позивача, який ні до перевірки, ні до суду не надав належних підтверджуючих документів щодо понесення витрат на придбання пива у ФОП ОСОБА_5 у 2018 році на суму 882 762,50 грн. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що твердження позивача про безпідставне неврахування контролюючим органом під час перевірки показників податкової звітності звітного (податкового) періоду 2018 року витрат при оплаті за послуги електропостачання ПАТ «Кіровоградобленерго», в сумі 462 424,00 грн, витрат з придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в сумі 107 000,00 грн, витрат зі сплати у 2018 році єдиного соціального внеску сумі 118 302,00 грн та витрат при закупівлі пива у ФОП ОСОБА_5 на суму 882 762,50 грн, є необґрунтованими.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не знаходить підстав для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення №00110252405 від 31.07.2024 в оскаржуваній позивачем частині.
Відповідно до підпунктів 1.1 – 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
1.7. Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: 2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
З огляду на те, що об`єкт оподаткування військовим збором та єдиним соціальним внеском безпосередньо залежить від розміру оподатковуваного доходу ФОП (ПДФО), а вимоги позивача в цій частині є похідними від та ґрунтуються на аналогічних обставинах, оскільки суд визнав безпідставними доводи позивача щодо податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів констатує відсутність підстав для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №00110092405, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00110122405 та рішення №00110162405 від 31.07.2024 в оскаржуваній позивачем частині. 

Щодо визначеного контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає таке.
Податковим повідомленням-рішенням №00110202405 від 31.07.2024 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 563 623,75 грн., із них: 450 899 00 грн грошового зобов`язання та 112 724,75 грн сума застосованих штрафних (фінансових) санкцій.
Податковим повідомленням-рішенням №00110192405 від 31.07.2024 до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 117 119,57 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
Позивач ФОП ОСОБА_1 частково погоджується з нарахуванням грошового зобов`язання податковим повідомленням-рішенням №00110202405 від 31.07.2024 за платежем Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), а саме: із сумою 111 470,33 грн. за не включення до податкового зобов`язання з податку на додану вартість вищезазначеної суми та із сумою штрафних санкцій за це порушення в розмірі 25%, що складає 27 867,58 грн, а всього на суму 139 337,91 грн, а також частині застосованих податковим повідомленням-рішенням №00110192405 від 31.07.2024 штрафних санкцій в сумі 44 895,87 грн.
Стосовно висновків контролюючого органу в оскаржуваній позивачем частині, колегія суддів зазначає, що ГУ ДПС у Полтавській області в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся, здійснювалося придбання товарів у значних обсягах, які не використовувалися в господарській діяльності (подальша реалізація відповідно до даних ЄРПН та виторгів РРО/ПРРО зареєстрованих за місцем здійснення підприємницької діяльності не здійснювалася, інформація щодо наявності на залишках та/або використання в господарській діяльності (поліпшення ОЗ тощо) відсутня), проте вартість таких товарів (будматеріалів, інструментів, основних засобів (сума податку на додану вартість 88005,33 грн), квасу, мінеральної води, напоїв безалкогольних в асортименті (сума податку на додану вартість 119254, грн), батарейок, шкарпеток і колготок (сума податку на додану вартість 239498,00 грн) включена до складу податкового кредиту позивача, чим занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за перевіряємий період в загальному розмірі 424285,84 грн.
Зокрема, письмові пояснення ФОП ОСОБА_1 щодо придбання батарейок, шкарпеток і колготок, їх подальше використання у господарській діяльності (реалізація, списання, наявності на залишках тощо) на письмовий запит №1 від 12.06.2024 не надавалися. Наведені вище факти не дають можливості підтвердити використання в господарській діяльності та/або наявності на залишках вищезазначених товарів, оскільки: - відповідно до даних ЄРПН та виторгів РРО/ПРРО, зареєстрованих за місцем здійснення підприємницької діяльності, реалізація даних товарів не здійснювалася; - відсутня інформація щодо зберігання товару; - відсутні інвентаризації ТМЦ у періоді, що перевіряється.
Отже, ФОП ОСОБА_1 не надано документального підтвердження використання в господарській діяльності (продаж,списання тощо) вищезазначених придбаних товарів (батарейок, шкарпеток і колготок) та/або наявності їх на залишках станом на 31.12.2022.
На письмовий запит № 1 від 12.06.2024 до перевірки надано видаткові накладні, банківські виписки, рахунки на оплату з постачальниками ТОВ "ВІК "ХІТЛАЙН" (37999261), ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОМОВОЙ" (40515472), ПП "Компанія Техснаб" (37298807), ТОВ "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" (42346980), КФ ТОВ "ВСК "Фростленд" (35068460), ТОВ "ПОЛО-ІНВЕСТБУД" (43717167), ПП "ПОЛО-ІНВЕСТБУД" (35026677), ТОВ "ЕЛЕКТРОСВІТ ПЛЮС" (40115098). Товарно-транспортних накладних, письмових пояснень та ін. документів, які б підтверджували подальше використання у господарській діяльності (продаж, використання, здача в оренду, наявність на залишку тощо) до перевірки не надано.
ФОП ОСОБА_1 здійснено придбання будівельних матеріалів та інструменту в істотних обсягах (профіля, цемент, плити, клейові суміші, газоблоки, труби, верстати та ін.), використання яких потебує необхідних професійних навичок, проте згідно штатних розписів за період 2018-2022 працівники, які б могли здійснювати будівельно та/або ремонтні роботи відсутні. Перевіркою не встановлено придбання ФОП ОСОБА_1 ремонтних та будівельних робіт в інших СГ. ФОП ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю в приміщеннях магазинів (власні та орендовані) алкогольних напоїв, тютюнових виробів, безалкогольних напоїв, солодощів, засобі гігієни та ін, а також надає послуги з оренди/суборенди приміщень, маркетингові послуги. Тобто, придбання та реалізації продуктів харчування (ковбасні вироби, овочі та фрукти, сири, готові страви, молочна продукція тощо), для зберігання яких потрібні вищезазначені вітрини холодильні не здійснювалася. Крім того, згідно первинних документів та даних ЄРПН, ФОП ОСОБА_1 не здає в оренду вищезазначені холодильні вітрини іншим СГ. Амортизація на ОФ не нараховувалася.
Наведені вище факти не дають можливості підтвердити використання в господарській діяльності та/або наявності на залишках вищезазначених будівельних матеріалів, інструментів та холодильних вітрин, оскільки: - до перевірки не надано товарно-транспортні накладні щодо транспортування товарів від постачальників до ФОП ОСОБА_1 ; - відсутня будь-яка інформація про місця зберігання товарів (угоди щодо зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа тощо); - відсутність проведення інвентаризацій ТМЦ у періоді, що перевіряється; -відсутній облік основних засобів, нарахування амортизації; - відсутній необхідний кваліфікований персонал для виконання будівельних та ремонтних робіт, роботи за відповідним обладнанням; - відсутня придбання та реалізація товарів, для яких необхідні вищепридбані холодильні вітрини.
Отже, ФОП ОСОБА_1 не надано документального підтвердження використання придбаних будівельних матеріалів, інструментів та холодильних вітрин у господарській діяльності (використання, продаж, списання тощо) та/або наявності їх на залишках станом на 31.12.2022.
Також ФОП ОСОБА_1 здійснювала на постійній основі придбання товарів б/а напої, вода, квас, сік, проте їх реалізація не здійснювалася. Зазначені товари мають обмежений термін придатності. Відповідно інформації від виробників квасу ТМ «Тарас» - Carlsberg Group та ТМ «Львівський хлібний» - ТОВ ТВК "Перша Приватна Броварня "Для Людей - Як Для Себе!" розміщеної в загальнодоступній мережі Інтернет, термін придатності становить від 90 до 180 днів. Відповідно до загальнодоступної інформації, розміщеної в мережі Інтернет, термін придатності мін. вод становить 12 міс., б/а напою «Живчик», «Вятрачок» та «Розмай» - 3 міс.
Письмові пояснення ФОП ОСОБА_1 щодо придбання квасу, б/а напоїв та води мінеральної, їх подальше використання у господарській діяльності (реалізація, списання, наявності на залишках тощо) на письмовий запит №1 від 12.06.2024 не надавалися. Наведені вище факти не дають можливості підтвердити використання в господарській діяльності та/або наявності на залишках вищезазначених товарів, оскільки: - відповідно до даних ЄРПН та виторгів РРО/ПРРО, зареєстрованих за місцем здійснення підприємницької діяльності, реалізація даних товарів не здійснювалася; - відсутня інформація щодо транспортування та зберігання товару; - відсутні інвентаризації ТМЦ у періоді, що перевіряється; - подальша реалізація товарів неможлива у зв`язку з обмеженими термінами придатності.
Отже, ФОП ОСОБА_1 не надано документального підтвердження використання в господарській діяльності (продаж, списання тощо) вищезазначених придбаних товарів (квасу, мін. води, напоїв безалкогольних в асортименті) та/або наявності їх на залишках станом на 31.12.2022.
Заперечуючи проти таких висновків контролюючого органу, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції вказувала на те, що в період, який перевірявся, вона здійснювала торгівлю в п`ятнадцяти магазинах, приміщення яких орендувались ФОП ОСОБА_1 згідно договорів оренди нежитлового приміщення:
- №5 від 01.02.2018 з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_2 .
- №1 від 01.07.2018, з фізичною особою ОСОБА_9 (РНКОПП НОМЕР_7 ) за адресою: АДРЕСА_3 .
- від 01.05.2018, з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_4 .
- №24/06-20 від 24.06.2020, з фізичною особою ОСОБА_10 (РНКОПП НОМЕР_8 ) за адресою: АДРЕСА_5 .
- №1 від 20.02.2020, з ТОВ «Медіфарм» (ЄРДПОУ 23096349) за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Героїв Сталінграда (нині Гетьмана Мазепи) 31.
- №04/09-20 від 04.09.2020, з фізичною особою ОСОБА_10 (РНКОПП НОМЕР_8 ) за адресою: АДРЕСА_6 .
- від 03.03.2020, з фізичною особою ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_7 .
- від 28.08.2020, з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_8 .
- від 01.11.2020, з фізичною особою ОСОБА_12 (РНКОПП НОМЕР_9 ) за адресою: АДРЕСА_1 .
- №17 від 01.04.2021, з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_2 .
- №13 від 01.04.2021, з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_9 грудня біля житлового будинку №137
- №05 від 01.04.2021, з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_4 .
- №09 від 01.04.2021, з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_10 .
- №16 від 01.04.2021, з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_8 .
- №06 від 01.04.2021, з фізичною особою ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_6 ) за адресою: АДРЕСА_11 .
- від 01.03.2022, з фізичною особою ОСОБА_13 (РНКОПП НОМЕР_10 ) за адресою: АДРЕСА_12 .
За поясненнями позивача, приміщення вищезазначених магазинів потребували поточного ремонту, і придбані будівельні матеріали та інструменти планувалось використовувати при здійсненні поточного ремонту орендованих приміщень. На момент перевірки, придбані будівельні матеріали та інструменти знаходились у залишку та зберігалися в складських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , які використовувалися згідно договору позички нежитлового приміщення від 25.07.2022.
Позивач вважає, що вимоги про проведення інвентаризації застосовуються тільки до юридичних осіб, і не поширюються на фізичних осіб-підприємців, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 не проводила щорічні інвентаризації стосовно будівельних матеріалів та інструментів, копії таких інвентаризаційних відомостей не були надані відповідачу на його письмові запити. Те саме стосується і обліку товарних запасів, який, на думку позивача, він не зобов`язаний був вести, оскільки будівельні матеріали та інструменти закуповувались для потреб проведення ремонтів, а не для подальшої реалізації.
Посилається на те, що фізичні особи-підприємці в будь-який момент своєї діяльності, при виявленні товарно-матеріальних цінностей, у яких закінчився термін зберігання, можуть провести їх списання та оформити податкові накладні на умовний продаж, із включенням суми ПДВ до податкових зобов`язань. 
Вказує, що копія витягу з інвентаризаційної відомості була надана відповідачу і суду разом з позовною заявою. Вважає, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.
Згідно із пунктом 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
За пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
До податкового кредиту, відповідно до положень пункту 198.1 статті 198 ПК України, відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пункт 198.5 статті 198 ПК України передбачає, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що платник податку зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
При цьому під положення зазначеної статті підпадають також товари, які відсутні у залишку на момент перевірки, у тому числі ті, нестачу яких виявлено за результатами проведеної вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу контролюючого органу.
Отже, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом, зокрема, але не виключно у постановах від 06.02.2020 у справі №807/1556/17, від 26.09.2023 у справі №640/19859/21 тощо.
Відповідно до підпункту 20.1.9 підпункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.
Верховний Суд в постанові від 29.04.2026 у справі №320/18745/24 вказав, що вимога щодо проведення інвентаризації поширюється на усіх платників податків, в тому числі і фізичних осіб-підприємців. При цьому, проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Водночас, нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).
Крім того, положення підпункту 20.1.9 підпункту 20.1 статті 20, пункту 198.5 статті 198 ПК України вказують на те, що контролюючий орган наділений правом вимагати проведення інвентаризації під час здійснення ним відповідної перевірки саме з метою використання отриманих відомостей в межах цієї ж перевірки.
Організація та основні правила проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 879).
Відповідно до пункту 2 вказаного Положення № 879 останнє застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.
Таким чином, вказаний нормативно-правовий акт не поширює свою дію на фізичних осіб-підприємців, при цьому, інші нормативні вказівки щодо порядку організації, строків, вимог до документального оформлення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей для фізичних осіб - підприємців у чинному законодавстві відсутні. 
Втім, враховуючи обов`язок платника податків провести таку інвентаризацію на вимогу контролюючого органу, Верховний Суд в поставі від 29.04.2026 у справі №320/18745/24 вважав за можливе використання приписів Положення №879 для проведення та оформлення результатів відповідної інвентаризації фізичної особи-підприємця.
Абзацом 6 пункту 7 Положення № 879 встановлено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення № 879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно. У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.
Пункт 18 розділу ІІ Положення №879 передбачає, що інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.
Верховний Суд у цій постанові зазначив, що за своєю суттю, інвентаризація - це перевірка фактичної наявності майна і співставлення даних інвентаризації з бухгалтерським обліком. Нестачу товару можна виявити, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризації та їх рух (вибуття, надходження) за звітний період. При цьому, відомості щодо даних залишку товарів на початок інвентаризації мають встановлюватись на підставі первинної документації та відомостей Книги обліку доходів і витрат. Відсутність інформації у відомостях інвентаризації про залишки запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізації) запасів за визначений період взагалі виключає можливість вирахування нестачі (залишків) товару та підстави стверджувати про наявність нестачі товару.
Колегія суддів звертає увагу, що справа №320/18745/24 розглянута Верховним Судом за подібних обставин, у яких контролюючий орган під час проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2019 по 31.12.2022, встановив невідповідність (нестачу) залишків товарно-матеріальних цінностей, врахувавши дані видаткових накладних, єдиного реєстру податкових накладних, чеків, які містяться у даних виторгів РРО, а також кількість придбаних та реалізованих позивачкою товарів у період з 01.01.2019 по 22.02.2022, враховуючи, що платник податку не надав інформацію щодо наявності залишків ТМЦ, актів списання ТМЦ, накладних на повернення ТМЦ та відсутність з боку платника податків повідомлень контролюючого органу про таку нестачу (списання, повернення тощо).
Застосовуючи вищенаведений підхід Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що за обставинами справи, що розглядається, контролюючим органом направлено позивачу лист «Про проведення перевірки» від 15.05.2024 №16442/6/16-31-24-05-07, в якому повідомлено, що 28.05.2024 розпочнеться документальна планова виїзна перевірка підприємницької діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2022.
У вказаному листі зауважено на необхідності забезпечення надання за період, що перевіряється, в повному обсязі документів щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати усіх передбачених законодавством України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема, вказано про необхідність у першочерговому порядку надати оригінали наступних документів, зокрема: - видаткові накладні, акти виконаних робіт, що підтверджують здійснення операцій придбання/реалізації ТМЦ за період з 01.01.2018 по 31.12.2022; - книги обліку доходів і витрат; - контракти (договори, у годи) на придбання-продаж продукції з покупцями та постачальниками продукції, додаткові угоди, що укладались до контрактів, зміни та доповнення; - що підтверджують транспортування (перевезення) товару (договори перевезення, транспортного експедирування та документи їх виконання (товарно-транспортні накладні тощо); - що підтверджують розрахунки з покупцями, постачальниками (рух коштів по розрахунковим рахункам, платіжні доручення, виписки, прибуткові та видаткові касові ордери, чеки РРО тощо); - щодо наявності залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018, на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 02.02.2022 та на 31.12.2022 в розрізі номенклатури, вартості та кількості товару; - щодо проведення інвентаризації ТМЦ в періоді, що перевіряється, та результати такої інвентаризації, оформлені у відповідності до Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1365/26142.
У ході перевірки 12.06.2024 уповноваженій особі позивача вручено під особистий підпис запит №1 про надання документів (копій документів) та письмових пояснень від 12.06.2024, яким повідомлено про необхідність у термін до 10 год.30 хв.14.06.2024 надати за місцезнаходженням платника копії документів та письмові пояснення щодо:
- придбання товарів (робіт, послуг) за готівкові кошти у неплатника ПДВ (видаткові накладні, ТТН, банківські виписки, акти звірки тощо);
- обліку товарних запасів в розрізі найменування, кількісних та вартісних показників станом на 01.01.2018, 01.01.2019, 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 31,12.2022;
- наявності основних засобів станом на 01.01.2018 та 31.12.2022;
- проведення інвентаризації (у т.ч. річні) ТМЦ в періоді, що перевіряється, та результати таких інвентаризацій;
- придбання будівельних матеріалів, побутової техніки, інструментів та ін. у ТОВ «ВІК ХІТЛАЙН» (37999261), ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОМОВОЙ» (40515472, ПП «Компанія Техснаб» (37298807), ТОВ «БМ ДИСТРИБУШН 2.0» (42346980), КФ ТОВ «ВСК «Фростленд» (35068460), ТОВ «ПОЛО-ІНВЕСТБУД» (43717167), ПП «ПОЛО-ІНВЕСТБУД» (35026677), ТОВ «ЕЛЕКТРОСВІТ ПЛЮС» (40115098) та подальше використання їх в господарській діяльності (договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, форми обліку товарних запасів, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 та інших документів, що підтверджують придбання та використання в господарській діяльності даних товарів); 
- придбання квасу та б/а напоїв «Живчик», «Розмай», «Вятрачок» в істотних обсягах (договора, видаткові, ТТН, банківські виписки); 
- надання / отримання поворотної/безповоротної фінансової допомоги (позики) в періоді, що перевіряється;
- наявності залишків тютюнової продукції станом на 01.01.2022, у т.ч. яким до 01.01.2022 встановлювалися і декларувалися МРЦ (сигарети без фільтру, з фільтром, сигарети, сигарили);
- детальний перелік вартості документально підтверджених витрат в структурі інших витрат за період 2018, 2019, 2020, 2021, 2022;
- банківські виписки за 2018 рік.
У відповідь на запит №1 від 12.06.2024, позивач листом від 14.06.2024 №14/06-2024 повідомив: - залишки товарних запасів в розрізі найменування, кількісних та вартісних показників надати немає технічної можливості; - інвентаризація в періоді, що перевіряється, не проводилась; - основні засоби знаходяться на залишках з метою їх подальшого використання в фінансово-господарській діяльності; - залишки тютюнової продукції станом на 01.01.2022 надати не має можливості, реалізація залишків придбаних тютюнових виробів до 01.01.2022 відбулася з ПДВ до повної реалізації таких виробів; Книга обліку доходів та витрат в наявності. Записи внесено помісячно до 2020 р.
Отже, під час перевірки позивач повідомила про те, що залишки товарних запасів в розрізі найменування, кількісних та вартісних показників надати немає технічної можливості; - інвентаризація в періоді, що перевіряється, не проводилась.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з позицією контролюючого органу про те, що за відсутності доказів використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності позивача, та наявності таких у залишку, позивач був зобов`язаний визначити «компенсуючі» податкові зобов`язання з ПДВ та зареєструвати відповідні податкові накладні (зведену податкову накладу) в ЄРПН.
Колегія суддів зазначає, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Позивачем під час перевірки не надано доказів використання будівельних матеріалів, техніки та інструменту, холодильного обладнання (сума ПДВ складає 88 005,33 грн); батарейок, колготок, шкарпеток (сума ПДВ складає 11 925,34 грн); квасу, мінеральної води, напоїв безалкогольних в асортименті (сума ПДВ складає 239 498,00 грн) у межах господарської діяльності або наявності таких товарів у залишу на кінець перевіряємого періоду, процедуру адміністративного оскарження позивачем не було використано. Отже, вважається, що такі документи були відсутні на момент перевірки, а тому висновки контролюючого органу є обґрунтованими.
Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 07.12.2022 у справі №200/6156/20-а про те, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки, суд відхиляє як нерелевантні до обставин справи, що розглядається, оскільки у справі №200/6156/20-а спірні правовідносини стосувалися ненадання платником доказів на підтвердження визначення вартості знецінених запасів.
У справі №440/5763/24, на яку посилається позивач, судами встановлено, що платник податку здійснював поточний ремонт як орендар нежитлових приміщень (торгівельних площ), що протягом 2022 року використовувалися ним у власній господарській діяльності для здійснення роздрібної торгівлі переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, водночас, у справі, що розглядається, такі обставини судом не встановлені.
Всі інші посилання позивача на правові позиції Верховного Суду також викладені у справах, у яких фактичні обставини були іншими, що зумовлює висновок про їх нерелевантність до спірних правовідносин.
До того ж, наданий позивачем витяг з інвентаризаційних відомостей не містить інформації щодо дати та номеру документа, щодо об`єктів та строків проведення інвентаризації, складу інвентаризаційної комісії, номера та дати акта інвентаризації, матеріально-відповідальних осіб за місцями зберігання тощо, і взагалі не доводить наявність у позивача розумної економічної причини для придбання та зберігання таких товарно-матеріальних цінностей.
Колегія суддів критично оцінює надання позивачем результатів інвентаризації до суду, оскільки такі не були надані до перевірки, або в процедурі адміністративного оскарження, а тому не могли вплинути на висновок контролюючого органу про встановлені порушення, що з урахуванням положень ч.2 ст.2 КАС України не може бути розцінено судом як протиправна поведінка суб`єкта владних повноважень.
Крім того, усталеною є практика Верховного Суду, який зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Подібні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, від 28.10.2021 у справі № 520/9691/18, від 13.07.2022 у справі № 320/6224/19 та ін.
Крім того, підлягає з`ясуванню наявність ділової мети при здійсненні платником господарських операцій з поставки товарів, адже відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення є необхідною умовою для реалізації платником податку права на податковий кредит та в силу положень податкового законодавства надає платнику податку право зменшити податкові зобов`язання на суму витрат сплаченого податку у зв`язку з придбанням товарів при здійсненні господарської діяльності, а отже відсутність економічної доцільності господарських операцій є підставою для зменшення в податковому обліку платника сум податкового кредиту.
Наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі непідтвердження факту використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.04.2024 у справі № 420/16677/21, від 17.10.2024 у справі № 520/13270/23. 
Перевіркою за результатом аналізу видаткових накладних, банківських виписок, рахунків на оплату з постачальниками, встановлено та не заперечується позивачем, що позивачем у перевіряємий період придбано у ТОВ "ВІК "ХІТЛАЙН" (37999261), ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОМОВОЙ" (40515472), ПП "Компанія Техснаб" (37298807), ТОВ "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" (42346980), КФ ТОВ "ВСК "Фростленд" (35068460), ТОВ "ПОЛО-ІНВЕСТБУД" (43717167), ПП "ПОЛО-ІНВЕСТБУД" (35026677), ТОВ "ЕЛЕКТРОСВІТ ПЛЮС" (40115098) будівельні метеріали та інструмент в істотних обсягах (профіля, цемент, плити, клейові суміші, газоблоки, труби, верстати та ін.). Проте згідно штатних розписів за період 2018-2022 працівники, які б могли здійснювати будівельно та/або ремонтні роботи відсутні. Перевіркою не встановлено придбання ФОП ОСОБА_1 ремонтних та будівельних робіт в інших СГ.
За поясненнями позивача, приміщення магазинів, у яких позивач здійснювала свою підприємницьку діяльність, потребували поточного ремонту, і придбані будівельні матеріали та інструменти планувалось використовувати при здійсненні поточного ремонту орендованих приміщень, водночас, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. 
Враховуючи відсутність доказів необхідності проведення ремонтних робіт, а також доказів використання придбаних будівельних матеріалів та інструментів в межах господарської діяльності позивача та/або для здійснення ремонтних робіт (заявлена позивачем мета), колегія суддів зазначає, що придбання позивачем таких ТМЦ здійснено за відсутності умов для виконання будівельних робіт безпосередньо підприємцем, в тому числі необхідного персоналу, а також договорів підряду, які б передбачали можливість використання відповідних будівельних матеріалів підприємця, при цьому зберігання і наявність на залишках таких будівельних матеріалів і інструментів на кінець періоду, що був предметом перевірки, підприємцем не підтверджено.
Отже, суд констатує, що господарські операції позивача щодо придбання будівельних матеріалів виходили за межі господарської діяльності підприємця, не мали ділової мети, оскільки не свідчили про намір одержати економічний ефект у результаті таких господарських операцій, а придбані товари не були призначені для використання у господарській діяльності.
Суд враховує, що у відповідь на запит контролюючого органу щодо використання придбаних будівельних матеріалів та інструментів позивач повідомила про те, що залишки товарних запасів в розрізі найменування, кількісних та вартісних показників надати немає технічної можливості, інвентаризація в періоді, що перевіряється, не проводилась; основні засоби знаходяться на залишках з метою їх подальшого використання в фінансово-господарській діяльності.
Позивач надала до суду витяги з інвентаризаційних відомостей залишків будівельних матеріалів та інструментів, водночас, такі не містять інформації щодо дати та номеру документа, щодо об`єктів та строків проведення інвентаризації, складу інвентаризаційної комісії, номера та дати акта інвентаризації, матеріально-відповідальних осіб за місцями зберігання тощо.
Тобто, витяг з інвентаризаційних відомостей долучений до матеріалів судової справи не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом залишку товарно-матеріальних цінностей в розумінні статей 73-76 КАС України.
Крім того, позивач жодним чином не пояснює можливість використання у господарській діяльності придбаного з ПДВ обладнання (холодильних вітрин), яке призначено для зберігання продуктів харчування, з огляду на те, що позивач здійснює діяльність з роздрібної торгівлі в приміщеннях магазинів (власні та орендовані) алкогольних напоїв, тютюнових виробів, безалкогольних напоїв, солодощів, засобі гігієни та ін, а також надає послуги з оренди/суборенди приміщень, маркетингові послуги. 
До того ж, позивач не наводить розумної мети зберігання та обґрунтування щодо можливості використання у господарській діяльності квасу, б/а напоїв та води мінеральної, термін зберігання яких завершився.
Суд першої інстанції взагалі не оцінив вказані доводи контролюючого органу та не надав їм оцінку, обмежившись посиланням на відсутність у позивача обв`язку вести облік товарних запасів та проводити інвентаризацію.
Посилання позивача та суду першої інстанції на відсутність у позивача обов`язку вести облік товарних запасів (основних засобів) не спростовує висновок колегії суддів, оскільки визначальним є те, що позивач під час перевірки не підтвердив первинними документами реалізацію в межах господарської діяльності придбаних товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів, техніки та інструменту, холодильного обладнання (сума ПДВ складає 88 005,33 грн); батарейок, колготок, шкарпеток (сума ПДВ складає 11 925,34 грн); квасу, мінеральної води, напоїв безалкогольних в асортименті (сума ПДВ складає 239 498,00 грн)), та не надав на вимогу контролюючого органу результати проведення інвентаризації (у т.ч. річних) ТМЦ в періоді, що перевіряється, що зумовило обґрунтований висновок про нестачу таких товарно-матеріальних цінностей та як наслідок, використання їх в операціях, що не пов`язані з господарською діяльністю платника. 
Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що контролюючий орган не дослідив питання коли саме позивачем віднесено суму ПДВ до податкового кредиту по кожній податковій накладній, а в Акті перевірки не вказано перелік податкових накладних та терміни, в який ці накладні повинні бути зареєстровані. При цьому, колегія суддів зазначає, що акт перевірки містить перелік податкових накладних, згідно з якими позивачем здійснено придбання товару та піднесення сум ПДВ до податкового кредиту, а терміни для реєстрації зведених податкових накладних щодо товарів, які призначалися для їх використання або починали використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, визначені нормами ПК України. 
При цьому, розрахунок податкового зобов`язання виконано контролюючим органом в розрізі місяців, в яких допущено порушення щодо відсутності реєстрації зведених податкових накладних. Вказані документи дозволяють встановити зміст порушення та підстави для застосування штрафних санкцій.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, зокрема, для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені.
Отже, термін реєстрації «компенсуючих» податкових накладних визначається з урахуванням місяця, в якому складені податкові накладні, за якими суму ПДВ включені до складу податкового кредиту, а не періоду, в якому сума податкового кредиту була використана платником. 
За приписами абзацу 4 пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень №00110202405 та від 31.07.2024 №00110192405 від 31.07.2024 в оскаржуваній позивачем частині з підстав та обґрунтувань, наведених позивачем.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога, в оскаржуваній позивачем частині, є такими, що прийняті ГУ ДПС у Полтавській області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є правомірними, а отже позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування є такими, що не підлягають задоволенню. 
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 у справі № 440/14544/24 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 у справі № 440/14544/24 скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		М.О. Семененко	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено 29.06.2026 року