ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19349/20 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А
До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Шевченківському районні Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів товариство з обмеженою відповідальністю «Сатурн-ТВ», Державна організація Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у м. Києві та Державної податкової інспекція у Шевченківському районі Головного управління державної податкової служби у м. Києві щодо не проведення позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-ТВ» та зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, Державну податкової інспекція у Шевченківському районі Головного управління державної податкової служби у м. Києві провести позапланову документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-ТВ»;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у м. Києві та Державної податкової інспекція у Шевченківському районі Головного управління державної податкової служби у м. Києві щодо не проведення позапланової перевірки Державна організація комбінат «ПРОГРЕС» Державного агентства резерву України та зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, Державну податкової інспекція у Шевченківському районі Управління державної податкової служби у м. Києві провести позапланову документальну перевірку Державної організації комбінат «ПРОГРЕС» Державного агентства резерву України.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України щодо розгляду повідомлень ОСОБА_1 від 01.10.2019 про штучне формування податкового кредиту та про необхідність проведення позапланової перевірки контрагентів - товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-ТВ» та Державної організації комбінат «ПРОГРЕС» Державного агентства резерву України.
Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) розглянути повідомлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 01.10.2019 про штучне формування податкового кредиту та про необхідність проведення позапланової перевірки контрагентів - товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-ТВ» та Державної організації комбінат «ПРОГРЕС» Державного агентства резерву України та надати повну, об`єктивну та обґрунтовану відповідь по суті порушених у них питань.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є засновником/учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Грандлайт».
01.10.2019 позивачем направлено на адресу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві та Державної податкової інспекції у Шевченківському районні Головного управління Державної податкової служби у м. Києві повідомлення про штучне формування податкового кредиту та про необхідність проведення позапланової перевірки контрагентів товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-ТВ» та Державної організації комбінат «ПРОГРЕС» Державного агентства резерву України.
Вважаючи, що відповідачі вчиняють протиправну бездіяльність щодо проведення позапланової перевірки вищезазначених контрагентів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів, переглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке. 
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи розглядаються судом виключно за позовною заявою та в межах заявлених позовних вимог. Водночас суд наділений правом вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це є необхідним для ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб. 
Зазначене конституційне право підлягає застосуванню з урахуванням офіційного тлумачення, наданого Конституційним Судом України. Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 у справі за зверненням громадянки ОСОБА_3 . Конституційний Суд України зазначив, що положення статті 55 Конституції України необхідно розуміти таким чином, що будь-яка особа - громадянин України, іноземець чи особа без громадянства - має гарантоване державою право оскаржити до суду рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також посадових чи службових осіб, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушуються чи обмежуються її права та свободи або створюються перешкоди для їх реалізації. 
Конституційний Суд України також наголосив, що стаття 55 Конституції України не містить вичерпного переліку рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути предметом судового оскарження, а тому в судовому порядку можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єктів владних повноважень, що забезпечує реалізацію конституційного права особи на судовий захист. 
Колегія суддів також враховує приписи статті 40 Конституції України, відповідно до яких усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, які зобов`язані розглянути звернення та надати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 
Правовідносини, пов`язані із реалізацією громадянами права на звернення, врегульовані Законом України «Про звернення громадян», який визначає порядок практичної реалізації гарантованого Конституцією України права громадян звертатися до органів державної влади, підприємств, установ, організацій та посадових осіб із заявами, скаргами, пропозиціями чи клопотаннями щодо захисту своїх прав та законних інтересів. 
Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено право громадян звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також до посадових осіб із заявами, клопотаннями, скаргами та пропозиціями щодо реалізації своїх прав та законних інтересів чи повідомлення про їх порушення. 
Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що зверненнями громадян є викладені у письмовій або усній формі пропозиції, заяви (клопотання) та скарги. При цьому заява (клопотання) є зверненням громадянина із проханням про сприяння реалізації його прав та інтересів або повідомленням про порушення законодавства чи недоліки у діяльності органів та посадових осіб, а скарга - зверненням з вимогою про поновлення порушених прав та законних інтересів. 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані об`єктивно, всебічно та своєчасно розглядати заяви та клопотання, перевіряти викладені у них обставини, приймати рішення відповідно до чинного законодавства та повідомляти заявника про результати їх розгляду. Відповідь за результатами розгляду звернення має бути надана саме тим органом, до компетенції якого належить вирішення відповідних питань. 
Приписами статті 18 Закону України «Про звернення громадян» гарантовано право особи, яка звернулася із заявою чи скаргою, отримати письмову відповідь про результати розгляду такого звернення. 
Стаття 19 зазначеного Закону покладає на органи державної влади та їх посадових осіб обов`язок об`єктивно, всебічно і своєчасно перевіряти заяви та скарги громадян у межах наданих повноважень. 
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення мають бути розглянуті та вирішені не пізніше одного місяця з дня їх надходження, а звернення, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів з дня їх отримання. У разі неможливості вирішення питань у місячний строк відповідний орган або посадова особа зобов`язані повідомити заявника про продовження строку розгляду, при цьому загальний строк вирішення звернення не може перевищувати сорока п`яти днів. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що звернення громадянина повинно бути викладено чітко та зрозуміло для можливості його належного та всебічного розгляду. Саме чіткість викладених обставин та вимог забезпечує можливість суб`єкта владних повноважень надати повну та обґрунтовану відповідь по суті поставлених питань. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2019 позивачем було направлено на адресу Головного управління ДПС у місті Києві та Державної податкової інспекції у Шевченківському районі повідомлення щодо штучного формування податкового кредиту та необхідності проведення позапланової перевірки контрагентів ТОВ «Сатурн-ТВ» та Державної організації комбінат «ПРОГРЕС» Державного агентства резерву України. 
Матеріали справи містять докази отримання вказаних повідомлень відповідачем 03.10.2019 та 08.10.2019, що підтверджується копіями кур`єрських накладних. 
Разом з тим, у матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази надання Головним управлінням ДПС у місті Києві відповіді позивачу на його повідомлення від 01.10.2019, а також відсутні докази вчинення відповідачем дій щодо розгляду порушених у зверненні питань, проведення відповідної перевірки або надання мотивованої відмови у її проведенні у строки, визначені статтею 20 Закону України «Про звернення громадян». 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у місті Києві щодо нерозгляду повідомлень позивача від 01.10.2019, а також про необхідність зобов`язання відповідача розглянути такі повідомлення та надати позивачу повну, об`єктивну та обґрунтовану відповідь по суті порушених у них питань. 
Доводи апеляційної скарги про те, що повідомлення позивача не створювали для податкового органу обов`язку щодо їх розгляду, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки положення Закону України «Про звернення громадян» прямо покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок надати належну відповідь на звернення особи у визначений законом строк.
Посилання апелянта на дискреційні повноваження контролюючого органу щодо вирішення питання про проведення документальної позапланової перевірки також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки предметом спору у даній справі є саме бездіяльність щодо нерозгляду звернення позивача, а не питання обов`язковості призначення перевірки.
Колегія суддів зазначає, що реалізація дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень не звільняє останнього від обов`язку розглянути звернення особи, надати йому належну правову оцінку та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду. Наявність у податкового органу права самостійно визначати доцільність проведення перевірки не означає можливості повного ігнорування звернення платника податків або ненадання відповіді на нього.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо передчасності висновків суду першої інстанції, оскільки саме факт відсутності будь-якого реагування на звернення позивача свідчить про допущену відповідачем протиправну бездіяльність.
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Головного управління ДПС у місті Києві провести позапланові перевірки ТОВ «Сатурн-ТВ» та Державної організації комбінат «ПРОГРЕС», оскільки відповідачем взагалі не було розглянуто відповідні повідомлення позивача, а відтак питання щодо наявності чи відсутності підстав для проведення перевірки не було предметом адміністративного розгляду та є передчасним. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують та зводяться фактично до незгоди апелянта із наданою судом оцінкою встановлених у справі обставин.
Підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

В.В. Файдюк