Справа № 211/3160/26
Провадження № 2/211/3831/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді – Сарат Н.О.,
при секретарі – Зоріній С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше компенсацію (середній заробіток ) за час затримки розрахунку, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства. «Українська залізниця» 318656,09 грн., з яких: 283775,44 грн. одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше; компенсацію (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення з 19.02.2026 по день винесення судом рішення, виходячи з розміру 1516,55 грн. середнього заробітку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 15.05.1989 відповідно до наказу № 235/ТЧ-2 від 15.05.1989 прийнятий на роботу до відповідача, де працював на різних посадах. 18.02.2026 звільнений з посади машиніста тепловоза ВП «Криворізьке локомотивне депо» філії «Локомотивна компанія» АТ «Українська залізниця» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України, відповідно до наказу № 74/ОС від 04.02.2026. Позивач на момент подання позову є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України. 05.03.2026 позивач звернувся до відповідача з заявою «Про звільнення, виплату одноразової матеріальної допомоги, виплату додаткової матеріальної допомоги, виплату всіх належних сум». Але ця сума позивачу не виплачувалась, так як начебто в односторонньому порядку відповідач призупинив виплати до окремого рішення керівництва. Відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Позивач вказує, що відповідач не має права в односторонньому порядку змінювати текст Колективного договору та змінювати розмір оплати праці, що погіршують умови, встановлені в колективному договорі, чи на власний розсуд встановлювати строки виплат заробітної плати. Відповідач (роботодавець) не проводив конференції трудового колективу щодо внесення змін/доповнень до Галузевої угоди та Колективного договору Криворізької вагонної дільниці, відповідно до вимог п.1.3 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці та ст..13 Закону України «Про колективні договори і угоди». Відповідач не проводив повідомної реєстрації змін/доповнень до Колективного договору відповідно до вимог статті 15 КЗпП України, статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» та Постанови КМУ від 13.02.2013 №115 «Про порядок повідомної реєстрації галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод, колективних договорів». Відповідач (роботодавець) не повідомляв позивача про внесення змін/доповнень до колективних договорів, відповідно до вимог ч.8 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди». На підставі вказаного позивач вважає, що відповідач не має права змінювати/доповнювати текст Галузевої угоди та Колективного договору в односторонньому порядку. У зв`язку з чим, він змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав та просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 26.03.2026 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та 14.04.2026 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача Серьогіна С.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог, не визнаючи їх, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.
Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.05.1989 по 18.02.2026 працював в АТ «Укрзалізниця» на різних посадах, що не заперечується сторонами.
18.02.2026 позивача було звільнено з займаної посади машиніста тепловоза у зв`язку з виходом на пенсію на пільгових умовах за ст. 38 КзПП України згідно наказу № 74/ос від 18.02.2026. В зазначеному наказі передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги у розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу у розмірі 5 середньомісячних заробітків за сумлінну працю на залізничному транспорті , відповідно до п.3.1.17 Колективного договору Криворізьке локомотивне депо з урахуванням рішення правління від 24.10.2022 (витяг з протоколу №Ц-54/90 Ком.т.). Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу № Ц-82/63 Ком.т.).
Згідно довідки про доходи від 05.03.2026, виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період з грудня 2025 року складає 1516,55 грн.
На заяву ОСОБА_1 від 02.03.2026 № 25, відповідач повідомив, що при звільнення працівників вперше з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію виплачується одноразова грошова допомога в залежності від стажу роботи. ОСОБА_1 звільнений 18.02.2026 року за наказом № 74/ОС від 04.02.2026 року, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Відповідно п. 3.1.17 Колективного договору Криворізького локомотивного депо та протокольного рішення № 15 від 04.02.2026, виплата одноразової грошової допомоги по ч.1 – становить 3 ( три) середньомісячних заробітків ( посадових окладів) – у сумі – 106415,79 грн. та додаткову грошову допомогу по ч. 2 – 5 ( п`ять ) середньомісячних заробітків ( посадових окладів ) – у сумі 177359,65 грн. Згідно протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 року № Ц-1-1,5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведення заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.
Згідно довідки №2 від 23.03.2026 «Щодо членства ОСОБА_1 та дії Галузевої угоди та колективного договору», позивач є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо. Окремі положення Галузевої угоди, Криворізької пасажирської вагонної дільниці не призупинялись. АТ «Українська залізниця» ВП «Криворізьке локомотивне депо» з 24.02.2022 та по цей час жодного разу не виявляли ініціативу та не зверталися до профспілки для проведення відповідних консультацій та переговорів щодо зупинення окремих положень Галузевої угоди та колективного договору та не інформували про таке призупинення.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 2 статті 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.
Згідно ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
Згідно ст.9 вказаного Закону положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.
Згідно ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно ст. 18 КЗпП України - положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.
Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції Закону № 4582-IX від 21.08.2025 у період дії воєнного стану роботодавець може ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом. Дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, як на законну підставу для невиплати належних позивачу сум при звільненні у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану».
У даному випадку, суд доходить висновку, що позивача безпідставно позбавлено права на отримання матеріальної допомоги при звільненні. Таким чином, подією, з якою пов`язана виплата за затримку виплати всіх сум, є день звільнення позивача.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо позовної вимоги про стягнення виплат працівникові одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю.
У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі.
Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до п.2.4. зазначеної угоди, за спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою.
Розміри виплат працівникові одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю передбачені п. 3.1.17. Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012, який діяв в період звільнення працівника, про що учасниками справи не заперечувалося.
Згідно наказу №74/ОС від 18.02.2026, яким ОСОБА_1 звільнено з посади провідника пасажирського вагона за ст.38 КЗпП України, передбачена виплата ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше в розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю в розмірі 5 середньомісячних заробітків.
Суду не надано доказів внесення змін Колективного договору Криворізького локомотивного депо чи зупинення дії його положень за взаємною згодою його сторін, а відповідно, суд доходить висновку про те, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію вперше та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю не було.
За вказаних умов позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 106415,79 грн. одноразової матеріальної допомоги (35471,93 х 3 = 106415,79 грн.) та додаткової матеріальної допомоги (35471,93 х 5 = 177359,65 грн.) за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення суми середнього заробітку компенсації) за час затримки розрахунку при звільненні.
Частиною першою ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Суд доходить висновку, що зупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця згідно ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не дає підстав для не проведення розрахунку в повному обсязі з працівником, що звільняється у зв`язку з виходом на пенсію.
Згідно ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Частиною першою ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).
Відповідно до п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Таким чином, чинним законодавством передбачений безальтернативний порядок визначення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України.
Відповідно до довідки про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 , середня заробітна плата останнього за два місяці, які передували припиненню трудових відносин вперше становить 36397,14 грн. Середньоденна заробітна плата складає 1516,55 грн. При цьому середній заробіток за час затримки розрахунку склав 121324,00 грн (1516,55 грн (середньоденна заробітна плата) х 80 (кількість днів). Вказана сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Згідно роз`яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідачем порушено строк виплати позивачу належних їй виплат, суд доходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку виплат належних їй сум під час звільнення за період з 19.02.2026 по 15.06.2026 в розмірі 121324,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше компенсацію (середній заробіток ) за час затримки розрахунку - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) одноразову матеріальну допомогу та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільнені на пенсію вперше у розмірі 283775 ( двісті вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят п`ять ) гривень 44 коп., без урахування податків і зборів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь  ОСОБА_1 компенсацію (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 121324 ( сто двадцять одну тисячу триста двадцять чотири ) гривні 00 коп., без утримання податків та зборів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь  ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну ) гривню 20 копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну ) гривню 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення

Суддя:	  	Н. О. Сарат