26.06.26 363/3139/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 червня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Чіркова Г.Є., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
встановив:
представник позивача звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31 жовтня 2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1054/1 ОСОБА_1 без законних підстав притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., а тому порушила питання про скасування даної постанови та закриття провадження у справі.
Свої вимоги мотивувала тим, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки справу розглянуто за його відсутності без належного повідомлення про час і місце розгляду, чим порушено право на захист. Копію постанови позивач не отримував, у зв`язку з чим дізнався про її існування лише після відкриття виконавчого провадження.
Крім того, відповідачем не доведено наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки на момент складання протоколу та винесення постанови відомості про позивача могли бути отримані через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що відповідно до примітки до статей 210, 210-1 КУпАП виключає застосування адміністративної відповідальності.
Також зазначила, що посилання у постанові на відеофіксацію належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджене, оскільки відеозапис до матеріалів справи не долучено, його не пред`явлено під час складання протоколу, а тому відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення згідно ч. 2 ст. 77 КАС України.
Представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, оскільки позивач під час перевірки при собі військово-облікового документа не мав та його на вимогу уповноваженої особи не пред`явив, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Посилався на те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить його підпис у протоколі про адміністративне правопорушення, а копію постанови відповідач направив рекомендованим листом з описом вкладення. Вказував, що позивач не надав жодних належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що мав при собі військово-обліковий документ або пред`явив його на вимогу уповноваженої особи, а відсутність відеофіксації сама по собі факту вчинення правопорушення не спростовує. З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 №1054/1 від 31 жовтня 2025 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 31 жовтня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 згідно протоколу №731 від 18 жовтня 2025 року, 22 уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 17 000 грн.
Підставою для винесення зазначеної постанови став протокол №731 від складений 18 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
09 квітня 2026 року старшим державним виконавцем головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Моргуном А.І. на підставі постанови №1054/1 від 09 квітня 2025 року виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкрито виконавче провадження №80676222 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 34 000 грн. на користь держави.
Згідно даних військово-облікового документу «Резерв +» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП – НОМЕР_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; категорія обліку – військовозобов`язаний; перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 ; звання – солдат (потребує проходження базової загальновійськової підготовки, солдат резерву); ВОС – 999097; номер в реєстрі Оберіг – 160520251320454400014; військово-облікові дані уточнено 22 квітня 2026 року.
Відповідно до витягу Київської міської територіальної громади №2026/009219351 від 05 червня 2026 року, ОСОБА_1 з 21 липня 2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Із матеріалів справи також встановлено, що позивач оскаржувану постанову отримав у порталі «Дія» у вкладці «Виконавчі провадження» лише 15 травня 2026 року. Відомостей про те, що позивач отримував копію оскаржуваної постанови своєчасно в будь-який інший спосіб матеріали справи не містять. 
Отже, процесуальний строк для подачі позову 18 травня 2026 року позивачем пропущено з поважних причин, який поновлено ухвалою суду про відкриття провадження від 15 червня 2026 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Як передбачено ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КупАП).
Відповідно до зі ст. 251 КУпАП, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і донині, та який є особливим періодом.
Згідно п.п. 1, 2, 9, 10 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 (далі – Порядок), військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 “Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа”.
Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.
Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.
Військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.
Відомості про сформований військово-обліковий документ в електронній формі відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно абз. 1 та 5 п. 13 Порядку, бланк військово-облікового документа у паперовій формі виготовляється самостійно районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки або їх відділами (відповідними органами СБУ, підрозділами розвідувальних органів) згідно з вимогами, зазначеними у додатку 1.
Номер військово-облікового документа на бланку і дата його видачі вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у день видачі.
Відповідно до п.п. 14-18 Порядку, військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках: взяття громадянина на військовий облік як призовника, військовозобов`язаного або резервіста; якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного; зміни категорії щодо військового обов`язку; відсутності місця для внесення змін; невідповідності відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зазначеним у пункті 3 цього Порядку; втрати (зіпсування); виявлення бажання змінити військово-обліковий документ, який був виданий до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.
Призовникам військово-обліковий документ на бланку оформляється та видається районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом.
Громадяни зобов`язані надійно зберігати військово-обліковий документ на бланку, стежити за своєчасним і точним внесенням до нього змін та дотримуватися правил військового обліку.
Про втрату військово-облікового документа на бланку громадянин України зобов`язаний повідомити керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (керівнику відповідного органу СБУ, підрозділу розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку.
Для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру.
Військово-обліковий документ на бланку повинен бути виданий (замінений) протягом п`яти робочих днів з дати реєстрації заяви в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки або його відділі (відповідному органі СБУ, підрозділі розвідувального органу).

Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова вимогам законності та обґрунтованості не відповідає. 
Так, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності став протокол про адміністративне правопорушення №731 від 18 жовтня 2025 року. 
Водночас зазначений протокол містить лише загальне посилання на те, що позивач не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу уповноваженої особи, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому будь-яких фактичних даних, які б підтверджували викладені у ньому обставини, протокол не містить.
Зокрема, всупереч вимогам ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відомості про здійснення фото- чи відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів відсутні, технічний засіб, яким здійснювалася фіксація, не зазначений, а сам фото- чи відеозапис до матеріалів справи, як доказ не долучений. 
Крім того, у протоколі не встановлено правовий статус ОСОБА_1 як призовника, військовозобов`язаного чи резервіста, що має істотне значення для правильного застосування положень ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
До протоколу не долучено жодного доказу на підтвердження вказаних у ньому обставин, а також не відібрано пояснень ОСОБА_1 та не зазначено причин їх відсутності.
Будь-які докази вчинення особою правопорушення матеріали справи не містять, як і не містять спеціально визначеного Законом засобу доказування фото- чи відеофіксації, коли сам тільки протокол, підписаний особою, не є доказом вчинення правопорушення.
Сам по собі факт підписання позивачем протоколу про адміністративне правопорушення не є ні доказом вчинення адміністративного правопорушення, ні підтвердженням обставин викладених у протоколі та обов`язку уповноваженого органу довести всі елементи складу правопорушення належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 251, 252, 280 КУпАП не замінює.
Судом також встановлено, що оскаржувана постанова вимогам ст. 283 КУпАП щодо її змісту не відповідає. Зокрема, опис події адміністративного правопорушення є неповним та недостатньо визначеним, оскільки у постанові не зазначено місце його вчинення. Натомість наведено лише місце розгляду справи - приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , тоді як із протоколу вбачається, що його складено у ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 ). 
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 14-5 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, взяття військовозобов`язаних на військовий облік здійснюється за зареєстрованим або задекларованим місцем проживання.
Матеріалами справи підтверджується, що, починаючи з 21 липня 2011 року позивач зареєстрований у  АДРЕСА_1 . 
Разом із тим відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував законні підстави перебування позивача на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Більш того, матеріали справи містять суперечливі відомості щодо адреси реєстрації позивача: у позовній заяві зазначена одна адреса:  АДРЕСА_1 , у постанові про адміністративне правопорушення - АДРЕСА_3 , тоді як із витягу з військово-облікового документа «Резерв+» вбачається третя адреса реєстрації - АДРЕСА_4 . 
Відповідач будь-яких пояснень щодо зазначених розбіжностей суду не надав і при притягненні особи до відповідальності, вказані протиріччя не усунув, що також свідчить про неповне з`ясування обставин справи під час прийняття оскаржуваної постанови.
Водночас, із наданого позивачем військово-облікового документа «Резерв+» убачається, що він має сформований військово-обліковий документ в електронній формі, номер облікового запису в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» - 160520251320454400014.
За змістом п.п. 9, 10 Порядку №559 від 16 травня 2024 року, військово-обліковий документ в електронній формі та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу, а відомості про сформований електронний документ відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Суд також враховує, що відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основним завданням Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України.
Згідно ч. 1, п.п. 3, 5 ч. 2, ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру). Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Держатель Реєстру організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України «Про публічні електронні реєстри»; надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру.
Органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Як вбачається із примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Разом із тим відповідачем не надано жодного доказу того, що відповідач не міг здійснити перевірку військово-облікового документа ОСОБА_1 чи отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів або іншими державними інформаційними ресурсами. Так само не доведено, які саме відомості щодо позивача відсутні у Реєстрі чи не могли бути отримані відповідачем самостійно.
Натомість матеріали справи свідчать, що відповідач як орган адміністрування Реєстру мав реальну можливість перевірити всі необхідні відомості про позивача через Реєстр «Оберіг», однак доказів вжиття таких заходів суду не надано.
Зазначене в силу примітки до ст. 210 КУпАП виключає можливість застосування до позивача положень ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами ні факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, ні наявності всіх обов`язкових елементів його складу, а також не підтверджено правомірності прийняття оскаржуваної постанови, як цього вимагає ч. 2 ст. 77 КАС України. 
Беручи до уваги викладене, зі справи не можна дійти висновку про наявність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, коли всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь згідно ст. 62 Конституції України.
Отже, за вказаних умов оскаржувану постанову не можна визнати законною, яка підлягає скасуванню, а позов про це задоволенню.
Відтак судом встановлено підстави для задоволення позову і захисту прав позивача.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 243, 246, 250, 286 КАС України,
вирішив:
адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову №1054/1 від 31 жовтня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його підписання.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ – НОМЕР_2 .

Суддя