РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/2090/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, за змістом якого просила суд:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06.01.2026 №172850036230 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах», яким позивачу відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2 відповідно до абзацу 3 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 починаючи з 01.01.2026;
зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до абзацу 3 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 починаючи з 01.01.2026, зарахувавши до загального страхового стажу періоди її роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позивач зазначає, що відповідач відмовив їй у призначенні пенсії за віком Список №2 у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку. Крім того, Відповідачем не зараховано періоди роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 до загального страхового стажу в подвійному розмірі за роботу в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 09.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнав повністю. В обґрунтування заперечень відповідач повідомив, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV пенсії за віком на пільгових умовах призначаються працівникам зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За результатами розгляду наданих позивачем документів встановлено, що: страховий стаж позивача становить 34 роки 10 місяців 19 днів. Пільговий стаж позивача становить 13 років 2 місяці 8 днів. До страхового стажу зараховані всі періоди роботи.
Також відповідач вказав, що згідно з частиною 4 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (у даному випадку статтею 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”), крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років, а тому відсутні підстави для зарахування періодів роботи позивача з 01.01.2004 по 29.10.2025 в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я до страхового стажу у подвійному розмірі.
Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.01.2026 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №172850036230 від 06.01.2026 в призначенні пенсії відмовлено, з підстав недосягнення необхідного пенсійного віку 55 років.
За результатом розгляду адвокатського запиту представника позивача від 13.01.2026 №48/01/2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області листом від 20.01.2026 №1100-0303-8/4046 повідомлено, що для отримання запитуваної інформації щодо зарахування періодів роботи до загального страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії рекомендовано звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, де електронна пенсійна справа знаходиться на обліку.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 20.01.2026 №1700-0202-8/5147 представника позивача повідомлено, що до пільгового стажу, згідно довідки №499 комунального підприємства “Рівненської обласної клінічної лікарні імені Юрія Семенюка” Рівненської обласної ради від 29.10.2025, не зараховано період роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004; згідно довідки №498, не зараховано період роботи з 01.08.2005 по 29.10.2025. Вказано, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Підстав для зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії періодів роботи з 01.01.2004 по 29.10.2025 в подвійному розмірі немає.
Із розрахунку стажу ОСОБА_1 як додатку до рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається не зарахування Пенсійним органом періодів її роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я до загального страхового стажу в подвійному розмірі.
Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії та бездіяльність відповідача щодо не зарахування періодів роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я у подвійному розмірі, позивач звернулася до суду з позовною заявою у даній справі.
Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.
Частиною першою статті 4 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Спірним при ухваленні оскарженого рішення Пенсійного органу був його висновок про не досягнення позивачем 55 річного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що було єдиною підставою для відмови в призначенні пенсії.
Разом з тим, суд вважає безпідставним та необґрунтованим вказаний висновок відповідача з наступних підстав.
Так, згідно з пунктом “б” статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі – Закон №1788-XII від 05.11.1991, у редакції чинній до прийняття Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” №213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, у статті 13 Закону №1788-XII до внесення змін Законом №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті “б” для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
Відповідачем визнавалось, що станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії вона досягла віку 50 років, а страховий стаж ОСОБА_1 за Списком №2 становив 13 років 2 місяці 8 днів.
Законом №213-VIII статтю 13 Закону №1788-XII викладено в новій редакції, пунктом “б” якої, зокрема, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, у Законі №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті «б» - 55 років.
Закон №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.
Відповідно до абз.1 п.2 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV (в редакції до внесення змін Законом України №2148-VIII від 03.10.2017 року, далі Закон №2148-VIII) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Абзацом 2 пункту 2 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV (в редакції до внесення змін Законом №2148-VIII) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України “Про пенсійне забезпечення”. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, і після набуття чинності нормами Закону №1058-IV правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. “б” статті 13 Закону №1788-XII.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом №2148-VIII (до 11.10.2017), яким текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом №2148-VIII у новій редакції також викладений п.2 розділу XV Закону №1058-IV, згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 (у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
Відтак, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: ст.13 Закону №1788-XII в редакції Закону №213-VIII та ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.
Положення згаданих законів щодо підстав призначення пенсій на пільгових умовах за Списками були повністю ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону №213-VIII.
Пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Відповідно до п.2 резолютивної частини цього рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: “на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах”.
Отже, з 23.01.2020 чинними є два закони, котрі одночасно і по-різному регламентують правила призначення пенсій за Списками, а саме: ст.13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII та ч.2 ст.114 Закону №1058-IV в редакції Закону №2148-VIII.
Відносно обставин справи, що розглядається, означені закони містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який становить 50 років та загального стажу роботи за п. “б” ст.13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 року №213-VIII та 55 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV в редакції Закону №2148-VIII, який є чинним та неконституційним не визнавався та, на думку відповідачів, є таким, що підлягає застосуванню при вирішенні питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки є таким, що прийнятий у часі пізніше.
Вирішуючи питання щодо того, норми якого саме закону - №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII чи №1058-ІV в редакції Закону №2148-VIII підлягають застосуванню у даному випадку, суд зважає на вищенаведені приписи п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020, якою чітко визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом від 02 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, визначальним у даному випадку є з`ясування обставин щодо того чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом №213-VIII), саме до 1 квітня 2015 року і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом №213-VIII).
Отже, позивач, відповідно вимог статті 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом від 02 березня 2015 року №213-VIII, має право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 за наявності віку 50 років.
Суд встановив, що враховуючи пункт «б» статті 13 Закону України № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, ОСОБА_1 : досягла віку – 50 років, мала загальний страховий стаж понад 34 роки (розрахованих відповідачем), пільговий стаж роботи за Списком №2 повних 13 років, а тому, набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до абзацу 3 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Таким чином, відповідач при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії повинен був виходити із того, що необхідний вік для призначення позивачу пенсії вимагався - 50 років, а у зв`язку з цим, та прийнятим рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, у позивача виникло право на пільгову пенсію з 02.10.2025 (після досягнення 50 років).
Вказане, як встановлено судом, свідчить на користь того, що рішення відповідача від 06.01.2026 №172850036230 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах» в частині вимог щодо не досягнення позивачем пенсійного віку суперечить положенням чинного законодавства, прийняте всупереч та не на підставі закону, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 у подвійному розмірі, суд зазначає таке.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.
Приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 01.08.2002:
- Запис №1 від 01.08.2002 – прийнята на посаду лікаря-інтерна для проходження інтернатури за спеціальністю «Анестезіологія» (наказ від 16.08.2002 №137-ос);
- Запис №2 від 30.06.2004 – звільнена від займаної посади у зв`язку із закінченням строку проходження інтернатури (наказ від 25.06.2004 №116-ос);
- Запис №3 від 05.08.2004 – зарахована на 1,0 посади лікаря-анестезіолога відділення інтенсивної терапії та анестезіології в Рівненський обласний госпіталь ІВВв (наказ від 30.07.2004 №154);
- Запис №4 від 25.07.2005 – звільнити із займаної посади згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України по переводу на роботу в Рівненську обласну клінічну лікарню (наказ від 14.07.2005 №140);
- Запис №5 від 01.08.2005 — прийнята на посаду лікаря-анестезіолога чергового блоку інтенсивної терапії опікового відділення Рівненської обласної клінічної лікарні (наказ від 27.07.2005 №126-ос);
- Запис №6 від 01.10.2016 — назву структурного підрозділу змінено на: обласний опіковий центр (наказ від 27.09.2016 №92-од);
- Запис №7 — назву закладу змінено з 14.09.2018 на комунальне підприємство «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради (наказ від 14.09.2018 №88-ОД);
- Запис №8 від 10.10.2018 — переведено на посаду 0,25 ставки лікаря-анестезіолога дитячого чергового блоку інтенсивної терапії обласного опікового центру та 0,75 ставки лікаря-анестезіолога чергового блоку інтенсивної терапії обласного опікового центру (наказ від 10.10.2018 р. №160-ос/3);
- Запис №9 від 01.12.2020 – переміщено за ч. 2 ст. 32 КЗпП України на посаду лікаря-анестезіолога чергового обласного опікового центру (наказ від 30.11.2021 №219-ос/7);
- Запис №10 від 10.02.2021 – назву підрозділу змінено на: опікове відділення та кістково-гнійна інфекція (наказ від 09.02.2021 №14-ОД);
- Запис №11 від 11.02.2021 – назву підрозділу змінено на: опікове відділення з пластичною хірургією та відновно-реконструктивною ортопедією (наказ від 11.02.2021 №15-ОД);
- Запис №12 від 01.04.2021 – переміщено за п. 2 ст. 32 КЗпП України на посаду лікаря-анестезіолога чергового опікового відділення з пластичною хірургією та відновно-конструктивною ортопедією (наказ від 01.04.2021 №38-ОД/5);
- Запис №13 – з 15.06.2021 назву підприємства змінено на комунальне підприємство «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради (наказ від 07.06.2021 №64-ОД/2);
- Запис №14 від 01.01.2024 – назву посади лікар-анестезіолог черговий змінено на лікар-анестезіолог (наказ від 04.12.2023 №139-ОД/5);
- Запис №15 від 01.03.2024 – переміщено за п. 2 ст. 32 КЗпП України на посаду лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії опікового відділення з пластичною хірургією та відновно-конструктивною ортопедією (наказ від 19.02.2024 №31-ос/4);
- Запис №16 від 01.10.2024 – переміщено за п. 2 ст. 32 КЗпП України на посаду лікаря-анестезіолога опікового відділення з пластичною хірургією та відновно-конструктивною ортопедією (наказ від 20.09.2024 №136-ос/5).
Відомості про звільнення ОСОБА_1 із роботи в трудовій книжці не значаться.
Окрім того, факт роботи позивача, підтверджується довідкою КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради від 29.10.2025 №498, в якій зазначено посаду лікаря-анестезіолога чергового блоку інтенсивної терапії опікового відділення, що передбачено Списком № 2, розділ XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» підтверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 підстава по результатах атестації робочого місця за умовами праці наказами по КП «РОКЛ ім. Ю. Семенюка» РОР (№135-ОД від 20.05.2003, №147-ОД від 19.05.2008, № 10-ОД/К/2 від 20.05.2013, №53-ОД від 16.05.2018) підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення на вказаній в довідці роботі.
Із розрахунку загального страхового стажу як додатку до рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається зарахування періодів роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 до загального страхового стажу позивача у календарному обчисленні.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 20.01.2026 №1700-0202-8/5147 на адвокатський запит представника позивача повідомлено, що відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відтак, відповідач вважає, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Суд оцінює критично та відхиляє такі доводи пенсійного органу з тих підстав, що 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» проведено реорганізацію анестезіологічної служби, зокрема, відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до Переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділення реанімації.
У складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я створено такі відділення (групи, палати): відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії; анестезіологічну групу; відділення інтенсивної терапії загального профілю; відділення анестезіології з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії; вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Відповідно до роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У відповідності до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології – реанімації – створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю.
Відтак, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 08 червня 2022 року у справі №510/1593/16-а у яких суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічні висновки відображені у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22.
Тож, в системному аналізі чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду вбачається, що відповідач зобов`язаний був при обчисленні загального страхового стажу враховувати періоди роботи, зокрема, з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності його поведінки у спірних правовідносинах.
За наведених обставин, для відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 01.01.2026 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши періоди роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.
Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 139 КАС України. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.01.2026 №172850036230 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2 відповідно до абзацу 3 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 починаючи з 01.01.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 01.01.2026 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши періоди роботи з 01.08.2002 по 30.06.2004, з 05.08.2004 по 25.07.2005 та з 01.08.2005 по 29.10.2025 в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 064,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 12 травня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А,м. Кропивницький,Кропивницький р-н, Кіровоградська обл.,25001, ЄДРПОУ/РНОКПП 20632802) 

Суддя       У.М. Нор