справа № 179/830/25 
провадження № 2/179/34/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
в складі головуючого - судді Чорної А.О.,
за участі секретаря судового засідання Пантєлєєвої Д.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Магдалинівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, - 
В С Т А Н О В И В:
До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Магдалинівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування. 
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 1,5465 га, кадастровий номер 1222381100:05:001:1360, передану для ведення особистого селянського господарства, та домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з приватизованою земельною ділянкою, площею 0,5529 га, яка включає в себе земельну ділянку, площею 0,2500 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348, та земельну ділянку, площею 0,3029 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349.
У встановлений законом строк позивач та відповідач звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
12.03.2025 між позивачем та відповідачем був укладений договір про поділ спадщини, згідно з яким ОСОБА_2 успадковує земельну ділянку, площею 1,5465 га, кадастровий номер 1222381100:05:001:1360, передану для ведення особистого селянського господарства, а позивач успадковує домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з приватизованою земельною ділянкою, площею 0,5529 га, яка включає в себе земельну ділянку, площею 0,2500 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348, та земельну ділянку, площею 0,3029 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349.
Однак, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про спадщину на домоволодіння та земельну ділянку, оскільки власником будинку та земельної ділянки був батько сторін ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його спадкоємцем була дружина ОСОБА_4 , яка фактично спадщину прийняла, але не оформила.
Враховуючи факт відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, позивач просить суд:
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на приватизованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступні технічні характеристики: А1-1 - будинок, загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м.; а2 - прибудова; ПГ - погріб; Б – літня кухня, В – гараж; Д - вбиральня; Г - сарай; К, К1 – колодязь, колонки; № 1-3 – огорожі.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,2500 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею - 0,3029 га., для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349.
Ухвалою від 15.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 
Ухвалою суду від 16.01.2026 витребовано спадкову справу після смерті ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 18 березня 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про здійснення розгляду справи за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. 
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог процесуального закону. Заяву про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у її відсутність та відзив на позовну заяву не надавав.
Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Третя особа – нотаріус Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. 
Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Як передбачено ст.ст. 12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.01.1957 Бузовським сільським РАЦС Котовського району Дніпропетровської області (а.с. 5). 
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.2011 року Виконкомом Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (а.с. 4). 
Згідно довідки КП «Новомосковське міжрайонне БТІ» Дніпропетровської обласної ради» від 12.11.2024 № 00/791/2-24 вбачається, що згідно інвентаризаційної справи право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.12.1993, виданого Магдалинівською районною адміністрацією Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно рішення виконкому № 253 від 29.09.1989, зареєстрованого в реєстрову книгу БТІ за № 110-1 від 28.12.1993.
Згідно з матеріалами інвентаризації, проведеної спеціалістами БТІ: загальна площа будинку А1-1 - 50,7 кв.м., житлова площа - 17,5 кв.м.; А1-1 - будинок; а2 - прибудова; ПГ - погріб; Б – літня кухня, В – гараж; Д - вбиральня; Г - сарай; К – колодязь, К1- колонки; № 1- хвіртка, № 2 – ворота, № 3 – огорожа. (а.с. 8)
Згідно довідки виконкому Личківської сільської ради від 05.03.2026 № 49 ОСОБА_4 постійно сумісно проживала разом з покійним чоловіком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишилася проживати за даною адресою по день смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 81)
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку власником земельної ділянку, площею 0,3029 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349, місце розташування: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348, місце розташування: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (а.с. 11-20).
Згідно державного акту на право приватної власності вбачається, що земельна ділянка, площею 0,5529 га, для ведення особистого підсобного господарства та будівництва, місце розташування: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (а.с. 10)
Згідно технічного паспорту від 12.11.2024, виготовленого 12.11.2024 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , має наступні характеристики загальна площа будинку А1-1 - 50,7 кв.м., житлова площа - 17,5 кв.м.; А1-1 - будинок; а2 - прибудова; ПГ - погріб; Б – літня кухня, В – гараж; Д - вбиральня; Г - сарай; К, К1 – колодязь, колонка; № 1- 3 - огорожа. (а.с. 22-26)
12.07.2011 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 звернулися до Магдалинівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , та нотаріусом заведено спадкову справу № 92/2011. (а.с. 56-57).
Отже, позивач та відповідач є спадкоємцями за законом після смерті матері ОСОБА_4 , що підтверджується спадковою справою (а.с. 55-68). 
12.03.2025 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про поділ спадщини, згідно якого у спадщину до доньки спадкодавця – ОСОБА_2 переходить право власності на цілу частку - земельну ділянку, площею 1,5465 га, кадастровий номер 1222381100:05:001:1360, передану для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Личківської сільської ради Бузівського старостинського округу № 1 Самарівського району Дніпропетровської області. У спадщину до сина – ОСОБА_1 переходить право власності на цілу частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348; земельну ділянку, площею 0,3029 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349 та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348.
Договір про поділ спадщини від 12.03.2025 посвідчений державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б.
12.03.2025 державним нотаріусом Сушко В.Б. відповідачу ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на наступне майно: земельну ділянку, площею 1,5465 га, кадастровий номер 1222381100:05:001:1360, передану для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Личківської сільської ради Бузівського старостинського округу № 1 Самарівського району Дніпропетровської області. (а.с. 65)
Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 21.03.2025 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348; земельну ділянку, площею 0,3029 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349 та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348, оскільки власником зазначеного нерухомого майна був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 67-68).
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що його мати за життя фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, до складу якої входить спірний житловий будинок та земельні ділянки, однак не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину, що не позбавляє його права власності на спадкове майно. А отже, позивач, як спадкоємець ОСОБА_4 має право на визнання за ним права власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом, оскільки при зверненні до нотаріуса отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Оскільки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не залишила заповіту, то позивач, як її син, є спадкоємцем першої черги за законом. 
За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 у справі № 6-2124цс15, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері, ОСОБА_4 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусом йому було відмовлено, власником зазначеного нерухомого майна був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 , у тому числі і спірне домоволодіння та земельні ділянки. 
Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2025 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про поділ спадщини, 12.03.2025 державним нотаріусом Сушко В.Б. відповідачу ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 .
Положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.
При визначенні місця проживання спадкодавця та спадкоємця також підлягає застосуванню ч. 1 ст. 29 ЦК України, де зазначається, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 
Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Судом встановлено, що на момент смерті чоловіка, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 фактично мешкала з ним за адресою: АДРЕСА_1 , , що підтверджується довідкою виконкому Личківської сільської ради від 05.03.2026 № 49. Крім того, ОСОБА_4 була зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується відміткою про місце проживання у паспорті ОСОБА_4 .
Таким чином, ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 та в порядку спадкування за законом набула права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348; земельну ділянку, площею 0,3029 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349 та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348.
Та обставина, що ОСОБА_4 за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на вказаний житловий будинок та земельні ділянки, не спростовує факту переходу даного майна у її приватну власність, оскільки відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. 
У свою чергу, позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348; земельна ділянка, площею 0,3029 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349 та земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348.
Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Оскільки за життя ОСОБА_4 не отримала свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок та земельні ділянки, які вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 , позивач, у свою чергу, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно після смерті матері. 
Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту, а тому з урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 13, 79-81,89,263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Магдалинівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на приватизованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступні технічні характеристики: А1-1 - будинок, загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м.; а2 - прибудова; ПГ - погріб; Б – літня кухня, В – гараж; Д - вбиральня; Г - сарай; К, К1 – колодязь, колонки; № 1-3 – огорожі.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,2500 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222381100:04:001:0348, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею - 0,3029 га., для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:04:001:0349, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . 

Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . 

Третя особа - Державний нотаріус Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко Вікторія Борисівна, код ЄДРПОУ 02890819, адреса місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 32, с-ще Магдалинівка, Самарівський район, Дніпропетровська область. 

Суддя       А.О. Чорна