Справа № 946/10172/25 
Провадження № 2/946/2154/26 
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

04 травня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої - судді: Бальжик О.І.
за участю секретаря: Федорук Н.О., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі – ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу в розмірі 60 072 гривні 82 копійки, а також судового збору в розмірі 2 422 гривні 40 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, будучи споживачем послуг ТОВ «ГК «Нафтогаз України», оплату проводив не у повному обсязі, у зв`язку з чим за ним склалась заборгованість у вищезазначеній сумі.
Ухвалою судді Бальжик О.І. від 25.12.2025 року відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до статті 274 ЦПК України (а.с.46).
Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся із заявою про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність; проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач причини неявки не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звертався, відзив на позовну заяву не надіслав. 
Ухвалою суду від 04.05.2026 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку).
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку.
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 року, визначено, що компанія зобов`язана постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Вказаний обов`язок кореспондується і статтями 6,7,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон № 2189-VIII).
Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а частиною 4 статті 13 цього Закону передбачено, що з пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутись будь-яка сторона, надавши другій стороні проект відповідного договору (змін до нього) складений згідно з типовим договором. Тобто з пропозицією укласти договір міг звернутись як позивач, так і відповідач.
Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4 розділу IV Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається зокрема за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
У судовому засіданні встановлено, що згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2176223 від 25.12.2025 року, а також довідки ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області за № 5188/3279 від 24.12.2025 року про місце реєстрації фізичної особи ОСОБА_1 , останній зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.44-45).
Водночас, на ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_1 , відповідно до якого за період з 01.10.2021 року по 01.10.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість за послуги з постачання природного газу в розмірі 60 072 гривні 83 копійки (а.с.16-17).
Оператором ГТС України, в межах чинного законодавства, а також згідно листа ГПК «Нафтогаз України» (лист від 08.06.2022 року № 119/2.2-72-86-2022) було здійснено перенесення побутових споживачів, які станом на 08.06.2022 року знаходились в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». 
В підпункті 1 п. 2 наказу від 08.06.2022 року №198 вирішено забезпечити можливість ТОВ «ГК «Нафтогаз України» вносити побутового споживача, якого внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», до Реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» для реалізації газу побутовим споживачам без надання постачальником інформації щодо заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. 
З огляду на вказану правову норму, включення споживача до Реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не передбачало підписання споживачем заяви-приєднання. Таким чином, Товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт споживача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є типовим та публічним, а споживач в свою чергу зобов`язаний своєчасно оплачувати Товариству вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені Договором.
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
На підставі частини 3 статті 12, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї додатків, позивачем не надано суду заяви-приєднання відповідача до умов договору постачання природного газу, що є невід`ємною частиною договору або квитанцій про сплату відповідачем послуг з постачання природного газу.
Також позивач не надав доказів, що саме відповідач ОСОБА_1 є власником газифікованого об`єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, у даній справі позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за спожитий газ, оскільки рахунок № НОМЕР_1 відкритий на іншу особу, а саме ОСОБА_2 . 
Докази повинні бути достатніми, щоб підтвердити обставини, що мають значення для вирішення справи, однак вказана інформація по рахунку є недостатнім доказом та не підтверджує факт наявності заборгованості за спожитий природний газ.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спожитий газ в сумі 60 072 гривні 82 копійки. Натомість суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 02.10.2018 року по справі № 917/1307/18, а також в постанові від 23.10.2019 по справі № 910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Відсутність зазначених доказів становить саме той баланс ймовірностей, який за встановлених судом обставин свідчить на користь відповідача, оскільки маючи процесуальну можливість позивач не скористався своїми можливостями та не довів свого твердження, покладеного в основу підстав позову, тому в задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то у відповідності до статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не стягуються і покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 11-13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 280-284 ЦПК України, 

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – залишити без задоволення. 
Копію рішення надіслати для відома сторонам. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: 	О.І.Бальжик