ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/413/26 Справа № 697/64/26 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України	Головуючий у І інстанції ОСОБА_1    Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі: 
головуючого - судді	ОСОБА_2 ,	
суддів	ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,	
секретаря судового засідання за участю:	ОСОБА_5 ,	
прокурора в режимі відеоконференції:	ОСОБА_6 ,	
обвинуваченого захисника   	ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження № 12025250340000358 за апеляційною скаргою прокурора Канівського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_9  на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2026 року, яким: 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозуватка П`ятихатського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, середньо-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого електромонтером в ТОВ «КАРКАСОН», раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, до покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права курувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Відповідно до ч.4 ст. 72, 77 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами - виконувати самостійно.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін його перебування під вартою з 16.11.2025 по 24.11.2025 з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7  до набрання вироком законної сили залишено попередній – застава.
Заставу внесену за ухвалою слідчого судді Канівського міськрайонного суду від 17.11.2025 у справі №697/2957/25 у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн., після набрання вироком законної сили – повернути заставодавцю ОСОБА_7 .
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 15167,10 грн. за проведення експертиз.
Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.01.2026 ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 16 листопада 2025 року, близько 05-20 год., керуючи автомобілем марки «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , експлуатація, якого згідно з висновком експерта № CE-19/124-25/16723-ІT від 12.12.2025 забороняється через те, що гальмова система задніх коліс перебувала у стані відмови, що полягало в порушенні її працездатності, товщина гальмових дисків та діаметру гальмових барабанів не відповідає вимогам підприємства-виробника, відповідно до вимог п. 31.4.1 а) Правил дорожнього руху, рухаючись на вказаному автомобілі по проїзній частині вул. Плисюка в с. Степанці Черкаського району Черкаської області зі сторони вул. Київська в напрямку с. Синявка Черкаського району Черкаської області, поблизу будинку №83 в с. Степанці Черкаського району Черкаської області, не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, діючи в порушення вимог, передбачених пп. п. 10.1, п. 10.2 Правил дорожнього руху, перед виїздом на проїзну частину не надав дорогу неповнолітньому пішоходу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку попередньо перед цим висадив на узбіччі з керованого ним автомобіля та різко виконуючи маневр розвороту автомобіля марки «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого остання відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/992 від 23.12.2025 отримала тілесні ушкодження у вигляді: травми грудної клітки з переломом правої ключиці, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травми голови зі струсом головного мозку, саднами м`яких тканин голови, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; множинних саден тулубу верхніх та нижніх кінцівок, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Вказана дорожньо-транспортна пригода та отримання неповнолітньою потерпілою ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, згідно з висновками судово-медичної експертизи № 02-01/992 від 23.12.2025 та судової автотехнічної експертизи № 672/25-23 від 23.12.2025 перебувають у прямому причинному зв`язку із порушенням водієм автомобіля «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого від водія вимагається перед початком руху, перестроюванні або будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху та п. 10.2 Правил дорожнього руху, відповідно до якого виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Канівського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу у якій, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні, просила його скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та засудити за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. У решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 застосував положення ст. 75 КК України як до основного так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню.
Зазначає, що при звільненні особи від покарання на підставі ст. 75 КК України, особа звільняється від відбування лише основного покарання, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається, додаткове покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами, підлягає реальному виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2026 року не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.
Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено при обставинах, наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які за згодою сторін судового провадження досліджені та оцінені судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється. 
Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч. 1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, з чим погоджується і колегія суддів.
Призначене ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, відповідає вимогам ч.2 ст. 50, ст. 65 КК України, та також ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок лише в частині застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України. 
Зі змісту ст. 75 КК України вбачається, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
При звільненні від відбування основного покарання з випробуванням суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку. 
Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку - 1 рік, не дотримався вищевказаних вимог закону та застосував положення ст. 75 КК України, як до основного, так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування кримінального закону, а тому доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Як вбачається з вироку місцевого суду, на ОСОБА_7 покладено обов`язки передбачені п.1,2, п. 2 ч. 3 ч. 1 ст. 76 КК України. Вирок міськрайонного суду в частині застосування ст. 76 КК України не оскаржується. 
Слід зауважити, що посилання суду першої інстанції при призначенні покарання на застосування положень ч. 4 ст. 72, ст. 77 КК України, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами – виконувати самостійно є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, оскільки додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковою мірою покарання за санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, тому додаткового застосування положень ст. 77 КК України не потребує, враховуючи, що застосування положень ст. 77 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ст. 75 КК України судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок міськрайонного суду підлягає скасуванню в частині застосування щодо ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України з ухваленням в цій частині нового вироку, яким слід вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до 1 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
В решті вирок щодо ОСОБА_7 , в тому числі і в частині застосування положень ст. 76 КК України, - залишити без змін.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, п.3 ч.1 ст. 407, ст. 409, 413, 418, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів судової палати

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Канівської окружної прокуратури ОСОБА_9 – задовольнити.
Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 – скасувати в частині застосування вимог ст. 75 КК України до додаткового покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
В решті вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 , в тому числі і в частині застосування положень ст. 76 КК України, - залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України. 

Головуючий   

Судді