ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/106/26
20 травня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Дерех Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання дій протиправними, визнання бездіяльності протиправною, скасування наказів, довідки, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, відповідач-1), Військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі, відповідач-2), Військової частини НОМЕР_1 (надалі, відповідач-3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_1 , видачі направлення від 16 вересня 2025 року №4900258 на проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії та видачі наказу про призов ОСОБА_1 №263 від 20 вересня 2025 року, скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 вересня 2025 року №263 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та відправлення до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , визнати протиправною бездіяльність військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не проведення медичного обстеження ОСОБА_1 під час проходження військово-лікарської комісії з метою визначення його придатності за станом здоров`я до військової служби, скасувати довідку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 №2025-0916-1422-0830-3 від 16 вересня 2025 року в частині, що стосується визначення придатності ОСОБА_1 за станом здоров`я до військової служби, скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19 вересня 2025 року №59 в частині, що стосується призначення та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що особа перебуває на військовому обліку за місцем свого проживання (реєстрації). Взяттю на військовий облік за новим місцем підлягають особи, які прибули на нове місце проживання та повідомили у встановленому законодавством порядку відповідний ТЦК та СП. До моменту постановки на облік за новим місцем проживання особа продовжує перебувати на обліку за попереднім місцем проживання. При цьому, вважає, що законодавець не наділив ТЦК та СП повноваженнями самостійно та за власною ініціативою визначати місце обліку військовозобов`язаного без прив`язки до місця проживання такого. Просить врахувати, що місце реєстрації позивача - АДРЕСА_1 , за якою він і перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ). При цьому, місце проживання позивач не змінював, відповідну інформацію до органів місцевого самоврядування у м. Тернопіль не подавав, заяви про взяття на облік не за місцем реєстрації позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 чи будь-якого іншого ТЦК та СП також не подавав. Отже, на думку позивача, відповідач-1 безпідставно, без наявних на те повноважень та всупереч встановленому законодавством порядку самостійно та за власною ініціативою поставив ОСОБА_1 на військовий облік не за місцем його проживання, що потягло за собою ряд незаконних та протиправних дій відповідачів з мобілізації (призову) позивача. Крім цього, вважає, що порядок, процедура проходження позивачем медичного огляду військово-лікарською комісією суперечила за формою та змістом порядку, визначеному законодавством. Просить врахувати, що позивача фактично не оглядали лікарі, в нього не відбирались зразки біологічного матеріалу для проведення лабораторних досліджень (аналізи), не проводились обов`язкові дослідження, як-то рентген, аналіз цукру тощо; у позивача не запитували інформації про стан здоров`я, наявність скарг, встановлених діагнозів, наявність медичної документації, яку позивач вважає за необхідним надати. Більше того, комісією внесено до вебсистеми «Хелсі» неправдиві відомості про, начебто, проходження позивачем медичних оглядів, здачі аналізів тощо. Таким чином, на думку позивача, військово-лікарська комісія не мала об`єктивних даних та медичних документів, на підставі яких могла б прийняти вмотивоване та обґрунтоване рішення, яке б відображало дійсний стан здоров`я ОСОБА_1 та його здатність виконувати військовий обов`язок. Також, вказує, що позивач, його представник, роботодавець, відповідач-1 не мали у своєму розпорядженні копії наказу, витягу з наказу про зарахування позивача до особового складу військової частини аж до кінця грудня 2025 року; зазначений документ не надавався позивачу для ознайомлення, адвокату у відповідь на адвокатський запит, роботодавцю на його запит. Додатково зауважує, що надані позивачем докази свідчать, що позивач мав право на відстрочку від призову, професійно-психологічного відбору до окремого роду військ у відношенні позивача не проводилось, отже, у розумінні Порядку позивач не підлягає призову та, відповідно, включенню до складу військових команд. 
Ухвалою суду від 14.01.2026 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.
Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки не вбачає в своїх діях порушень чинного законодавства щодо призову позивача на військову службу по мобілізації.
Представник відповідача-2 подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити в задоволенні даного позову повністю. Вказує, що медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією, шляхом проведення об`єктивного огляду, анамнестичного опитування щодо стану здоров`я, виконання функціональних проб. Зазначає, що у картці обстеження та медичного огляду №4900258 від 16.09.2025 позивач відмовився від підпису, що, на думку представника відповідача-2, свідчить про доведеність останньому рішення ВЛК та підтвердження достовірності інформації щодо стану свого здоров`я. Зауважує, що жодних звернень щодо не згоди з рішенням ВЛК від 16.09.2025 чи направлення на повторне проходження військово-лікарської комісії чи щодо отримання направлення на амбулаторне або стаціонарне обстеження в лікувально-профілактичний заклад від військовозобов`язаного ОСОБА_1 , на адресу позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 в день проходження комісії не надходило. Вважає, що позаштатна постійно діюча військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_2 , врахувавши всі наявні медичні документи, винесла постанову про придатність до військової служби, яка оформлена довідкою позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії, де позивач визнаний "Придатним до військової служби на підставі статті 13в графи II Розкладу хвороб, графи ТДВ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (зі змінами від 27 квітня 2024 року № 262).
Представник відповідача-3 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема, зазначає, що під час проведення співбесіди в пункті прийому особового складу військової частини НОМЕР_1 , представниками медичної служби та групи психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 не було встановлено об`єктивних причин, які б давали підстави командуванню військової частини НОМЕР_1 не здійснювати зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . При цьому, згідно наявної довідки ВЛК № 2025-0916-1422-0830-3 від 16.09.2025 позивач, на підставі статті 13в графи ІІ розкладу хвороб, визнаний придатним до військової служби.
Представник позивача подала до суду відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідь на відзив Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_5 , в яких підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити повністю. 
Представник третьої особи подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що згідно наданих представником позивача відповідей №23693від 05.10.2025 та №24207 від 11.10.2025 із ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у добровільному порядку відправився до центру для уточнення облікових даних, а тому адміністративного затримання працівниками поліції не проводилось. Оскільки Головне управління Національної поліції в Тернопільській області не є відповідачем у даній справі, та дії працівників поліції не оскаржуються, при вирішенні спору покладається на думку суду.
Як встановлено судом, Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 проведено медичний огляд позивача, за результатами якого прийнято постанову, що оформлена довідкою №2025-0916-1422-0830-3 від 16.09.2025. Згідно з даною постановою, позивач визнаний придатним до військової служби на підставі статті 13в графи ІІ розкладу хвороб.
У відповідності до Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) прийнято Наказ №263 від 20.09.2025 "Про призов військовозобов`язаних та резервісті на військову службу під час мобілізації, на особливий період". Згідно з даним Наказом, ОСОБА_1 , відповідно до поіменного списку №22708 від 20.09.2025 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до Військової частини НОМЕР_1 .
В подальшому, 19.09.2025 Військовою частиною НОМЕР_1 прийнято Наказ №59 від 19.09.2025(по стройовій частині), яким позивача зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення. 
Як слідує з матеріалів справи, позивач перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №413 від 26.09.2025.
З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).
Стаття 1 цього Закону передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
За змістом ст. 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частина 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Як слідує з ч. 3 ст. 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно з ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Підстави, за якими військовозобов`язаним передбачено надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначені статтею 23 Закону № 3543-XII.
Поряд з цим, пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім цього, Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).
Відповідно до п. 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
За правилами п.1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза це: медичний огляд, зокрема, військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Пунктом 2.1 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до п. 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом.
До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та лікувальних закладах.
ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України (абз. 15 п.п. 2.3.4 п. 2.3 розділу I Положення № 402).
Відповідно до п. 2.4.4 п. 2.4 розділу І Положення № 402 на ВЛК регіону покладаються обов`язки, зокрема, з організації військово-лікарської експертизи, керівництва підпорядкованими ВЛК, контролю за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Згідно із п. 2.4.5 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема, оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників.
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (п. 2.4.6. розділу І Положення № 402).
Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (п. 2.4.10. розділу І Положення № 402).
У свою чергу, згідно із п. 2.6.1. розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (далі - ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК.
На підставі затвердженого переліку начальник ВМКЦ регіону своїм наказом призначає позаштатні постійно діючі ВЛК, їх персональний склад і визначає порядок їх роботи (п. 2.6.7.).
Документи позаштатних ВЛК скріплюються гербовою печаткою військового лікувального, цивільного лікувально-профілактичного закладу, військової частини, при яких ці комісії утворені (2.6.11. розділу І).
Госпітальна ВЛК створюється у військовому госпіталі, на госпітальному судні, у цивільному лікувально-профілактичному закладі, де обстежуються і лікуються військовослужбовці. На особливий період госпітальна ВЛК створюється в усіх військових санаторіях (2.7.1. розділу І).
Із наведених вище норм Положення № 402 слідує, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених п. 1.1 розділу І Положення № 402, зокрема, з метою визначення ступеня придатності до військової служб, за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК. До штатних ВЛК належать, зокрема ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК або до суду.
Пунктом 1.1 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти). Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог достану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Відповідно до п. 1.2 розділу ІІ Положення № 402 розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорониздоров`я10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Згідно з п. 1.4 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд контингентів, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення, проводиться в порядку, визначеному таблицею.
Відповідно до п. 6.6. розділу ІІ Положення № 402 військовослужбовці оглядаються ВЛК у військових лікувальних закладах за територіальним принципом. Військовослужбовці, крім того, оглядаються ВЛК за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.
За змістом п. 6.28. розділу ІІ Положення № 402 у разі коли ВЛК після амбулаторного обстеження не може прийняти остаточної постанови, вона направляє військовослужбовця на стаціонарне обстеження у військовий лікувальний заклад з подальшим оглядом його госпітальною ВЛК.
Згідно із нормами Положення № 402 у разі непогодження із постановами позаштатних ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із скаргою на дії чи рішення ВЛК.
У свою чергу, ВЛК регіону мають право скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Оскарженню у судовому порядку за приписами п. 2.4.10. розділу І Положення № 402 підлягають тільки постанови ВЛК регіонів та постанови ЦВЛК.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 , перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
У період з 24.08.2024 року по 25.08.2025 року був заброньований AT «Українська залізниця».
Станом на 16.09.2025 року громадянин ОСОБА_1 перебував у картотеці вільних залишків, тобто підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
16.09.2025 громадянин ОСОБА_1 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 , де був взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_8 і йому було виписано направлення №4900258 на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби.
В цей же день позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснено обстеження та медичний огляд громадянина ОСОБА_1 з метою визначення придатності до військової служби під час загальної мобілізації, за станом здоров`я. 
За результатами медичного огляду, ОСОБА_1 було визнано придатним до військової служби, про що складено постанову, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_5 № 2025-0916-1422-0830-3 від 16.09.2025 на підставі статті 13в графи II Розкладу хвороб наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 за №402 (зі змінами від 27 квітня 2024 року № 262).
Матеріалами справи не підтверджено, що на момент вчинення відповідачем-1 оскаржуваних дій та прийняття наказу про призов позивача на військову службу по мобілізації, позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав.
Перебуваючи у статусі військовозобов`язаного (у картотеці вільних залишків), позивач, на думку суду, зобов`язаний перебувати на військовому обліку. Відповідно до вимог чинного законодавства, військовий облік військовозобов`язаних здійснюється за місцем їх реєстрації, однак посилання позивача на постановку на облік не за місцем реєстрації не є підставою для звільнення від цього обов`язку.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем-1 правомірно поставлено позивача на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_8 , після чого виписано направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби.
При цьому, як слідує з матеріалів справи, позивач не звертався з відповідною скаргою про протиправність дій/бездіяльності Військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тобто, на думку суду, позивач не скористався своїм правом на проведення повторного медичного огляду з метою визначення придатності його до військової служби.
Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі №806/526/16 зауважив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Згідно із висновками Верховного Суду, у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18 надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Беручи до уваги ті обставини, що перевірка рішень позаштатних гарнізонних ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням № 402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, з приводу придатності позивача до військової служби ВЛК регіону чи ЦВЛК не приймали, суд зробив висновок про недотримання позивачем вимог Положення №402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може надавати власну оцінку підставам прийняття певного лікарського висновку, оскільки, як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи зазначене, позивач не довів, а суд не встановив протиправності постанови ВЛК, що оформлене довідкою №2025-0916-1422-0830-3 від 16.09.2025 щодо придатності позивача до військової служби.
Отож, на думку суду, 20.09.2025, у зв`язку із відсутністю підстав для відстрочки від призову, ОСОБА_1 відповідно до наказу №263 від 20.09.2025 року був правомірно призваний на військову службу по мобілізації та відправлений для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 .
Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що відповідно до інформації системи АІТС «Оберіг» громадянин ОСОБА_1 був призваний на військову службу до отримання бронювання. 
Доказів надіслання листів (повідомлень) до ІНФОРМАЦІЯ_9 щодо бронювання громадянина ОСОБА_1 , судом не здобуто, та учасниками справи суду не подано.
Щодо позовних вимог про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 вересня 2025 року №59 в частині, що стосується призначення та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_1 , то такі позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляну на наступне.
Пунктом 81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 визначено: у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
У спірному випадку, у зв`язку із придатністю позивача до військової служби та у зв`язку із відсутністю підстав для надання відстрочки від призову 19.09.2025, позивач був призваний на військову службу по мобілізації, знятий з військового обліку і направлений у в/частину НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
Відповідно до приписів «Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття до військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини для військовослужбовців є іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Згідно з пунктом 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
У спірному випадку підставою для прийняття Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №59 від 19.09.2025 слугував поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.09.2025 №22589.
Отож, на думку суду, командир Військової частини НОМЕР_1 не мав права не зарахувати позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 , адже отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.
Між тим, суд вважає, що позивач не позбавлений права звернутися з рапортом про звільнення з військової служби за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-XII, надавши належним чином оформлені документи, що підтверджують його право на звільнення.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що оскаржуваний у даній справі наказ є правомірним та таким, що прийнятий відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України; доводи позивача про протиправність наказів та дій відповідачів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов до задоволення не підлягає.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено та підписано 20 травня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 ),
відповідачі:
ІНФОРМАЦІЯ_10 (місцезнаходження: АДРЕСА_5 код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ),
Військово - лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_5 код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ),
Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_6 код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 );
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (місцезнаходження вул. Валова, 11,м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ 40108720).
Головуюча суддя Дерех Н.В.