ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3331/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Приватного підприємства “Свіптрейд” до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень, 

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство “Свіптрейд” (далі – ПП “Свіптрейд”) звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 січня 2026 року №UA205000202623 та №UA205000202624.
Позов обґрунтований тим, що за результатами документальної невиїзної перевірки дотримання ПП “Свіптрейд” вимог законодавства з питань митної справи відповідач дійшов висновку про заниження митних платежів за митною декларацією типу “ІМ40ДЕ” від 16 жовтня 2024 року №24UА2060700014408U6 з огляду на те, що преференційне походження товару (транспортного засобу) за сертифікатом з перевезення товару ЕUR.І не підтверджено. Висновки контролюючого органу, які базуються виключно на інформації від уповноваженого органу країни-експортера, слугували підставою прийняття податкових повідомлень-рішень, якими донараховано митні платежі.
Позивач не погоджується із такими висновками та вважає, що у нього як імпортера відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та виключно експортер (продавець) несе відповідальність за правдивість інформації у них. Застосовуючи преференцію при митному оформленні товару, ПП “Свіптрейд” обґрунтовано сподівалося на добросовісність дій свого контрагента-експортера та не мало підстав піддівати сумніву правомірність оформлення та видачі сертифіката.
Позивач зазначив, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 є чинним (не скасований, не визнаний недійсним), а тому є документом, що підтверджує походження товару з країн Європейського Союзу та надає пільги зі сплати митних платежів. При цьому митним органом не надано беззаперечних доказів існування у позивача намірів фінансового характеру, спрямованих на ухилення від сплати необхідних платежів при митному оформленні. Крім того, митний орган навіть без надання відповідних документів міг перевірити країну походження товару за першими літерами номера шасі, які присвоюються заводом-виробником під час виготовлення транспортного засобу.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог як безпідставних (а.с.38-47). З цього приводу вказав, що Волинською митницею у зв`язку з надходженням документально підтвердженої інформації від митної служби Королівства Бельгії, доведеної листом Держмитслужби України від 01 вересня 2025 року №15/15-03 01/7/5112, про непідтвердження преференційного походження товарів, митне оформлення яких завершено, призначено проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ПП “Свіптрейд” вимог законодавства України з питань митної справи. При проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час митного оформлення товарів встановлено, що митне оформлення товарів за митною декларацією (далі – МД) №24UA206070014408U6 здійснено із застосуванням преференції за кодом “410” - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу; нарахування та сплата ввізного мита здійснена за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм статті 16 Протоколу 1 “Щодо визнання концепції “Походження товарів” і методів адміністративного співробітництва” до економічної частини Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VІІ (далі – Угода про асоціацію) та в рамках дії норм статті 15 Доповнення І “Підтвердження походження” до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження (далі - Конвенція). Наведеними актами міжнародного законодавства передбачено можливість застосування преференційного режиму щодо товарів, які походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, за умови подання одного з документів, що підтверджують походження, зокрема, сертифіката з перевезення товару EUR.1, який видається митними органами країни-експортера на письмову заяву експортера або під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Відповідач зазначив, що в рамках заходів з контролю за правомірністю визначення країни походження товарів, які оподатковуються преференційними ставками мита, Держмитслужбою було направлено на перевірку до митного органу Королівства Бельгії сертифікат з перевезення EUR.1 №E6.033.409 від 14 жовтня 2024 року на предмет достовірності, правильності інформації, що в ньому міститься, та походження товару. Від уповноважених органів Королівства Бельгії надійшли результати перевірки (лист від 22 серпня 2025 року №2025/N6A2N30/00013284/2), згідно з якими експортером (його митним агентом, який подавав заявку на отримання сертифікату) преференційне походження товару, зазначеного в цьому сертифікаті, не підтверджено. Відтак преференційна ставка ввізного мита до товару застосована неправомірно, що призвело до заниження ПП “Свіптрейд” податкових зобов`язань зі сплати митних платежів на загальну суму 291102,33 грн.
Відповідач вважає, попри формальну наявність сертифіката з перевезення EUR.1, обов`язок з визначення, декларування і сплати митних платежів має саме ПП “Свіптрейд”, а тому саме позивач несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку у разі непідтвердження за результатами перевірки уповноваженим органом країни-експортера преференційного походження товару.
Інші заяви по суті справи сторони не подали.
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання Волинської митниці про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін) (а.с.122).
Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, суд встановив такі обставини.
На підставі наказу Волинської митниці від 04 грудня 2025 року №555 “Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ПП “Свіптрейд” вимог законодавства України з питань митної справи” була проведена документальна невиїзна перевірка дотримання вимог законодавства України у сфері митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, а саме правомірності застосування тарифної пільги (тарифної преференції) зі сплати ввізного мита за кодом митної преференції “410” в рамках Угоди про асоціацію при митному оформленні товарів за МД №24UA206070014408U6 від 16 жовтня 2024 року (а.с.89 зворот-90).
За результатами проведеної перевірки складено акт від 30 грудня 2025 року №164/25/7.3-19/17/45273800 (а.с.66 зворот-72). Як встановлено перевіркою, вартість товару – автобуса пасажирського туристичного марки BOVA, модель Futura FHD, був у використанні, відповідно до фактури від 10 жовтня 2024 року №112 становить 27000,00 євро (гривневий еквівалент 1212926,40); країна походження товару - “ЕU”. Декларантом товару є ПП “Свіптрейд”; відправник (експортер) – компанія Insilio XXI SLU. Митне оформлення товару здійснено із застосуванням преференції за кодом “410” - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Євросоюзу. Для підтвердження преференційного походження товару до митного оформлення надано сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №E6.033.409 від 14 жовтня 2024 року (графа 44).
Ці відомості містить МД №24UA206070014408U6 від 16 жовтня 2024 року (а.с.50).
В ході перевірки використані документи: електронна митна декларація в Автоматизованій системі митного оформлення (АСМО) “Інспектор” (типу ІМ40ДЕ від 16 жовтня 2024 року №24UA206070014408U6); копія фактури від 10 жовтня 2024 року №112, копія листа Івано-Франківської митниці від 09 вересня 2025 року №7.21-2/15-02/7/3947; копія листа уповноважених органів (організацій) Королівства Бельгія від 22 серпня 2025 року №2025/N6A2N30/00013284/2 (доведено листом Держмитслужби від 01 вересня 2025 року №15/15-03-01/7/5112).
За змістом акта перевірки застосування ПП “Свіптрейд” преференційного режиму до товару “Автобус пасажирський, туристичний марки BOVA, модель Futura FHD, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ...” за МД №24UA206070014408U6 від 16 жовтня 2024 року здійснювалося відповідно до Доповнення І до Конвенції. Листом уповноваженого митного органу Королівства Бельгії від 22 серпня 2025 року №2025/N6A2N30/00013284/2 повідомлено, що експортером (його митним агентом, який подавав заявку на отримання сертифікату) не надано документів на підтвердження преференційного походження товару, зазначеного у сертифікаті. Таким чином, товар, зазначений в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 14 жовтня 2024 року №Е6.033.409, не відповідає вимогам преференційного походження згідно з положеннями Конвенції та Угоди про асоціацію.
За висновкам акта перевірки (розділ IV) порушення ПП “Свіптрейд”: 1) статті 15, 16 Доповнення 1 до Конвенції, частини першої статті 257, частини п`ятої статті 280, частини першої статті 281 Митного кодексу України (далі – МК України), в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за МД від 16 жовтня 2024 року №24UA206070014408U6 на 242585,28 грн; 2) пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі – ПК України), що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплаті ПДВ на 48517,05 грн.
На підставі акта перевірки Волинська митниця прийняла щодо ПП “Свіптрейд” податкові повідомлення-рішення про донарахування грошових зобов`язань:
від 19 січня 2026 року №UA205000202623 про збільшення на 266840,81 грн грошового зобов`язання за платежем за платежем “мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності (крім мита, яке сплачується при поміщенні суден у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами)” з підстав непідтвердження преференційного походження товару, зазначеного в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 14 жовтня 2024 року №Е6.033.409 (а.с.19-20);
від 19 січня 2026 року №UA205000202624 про збільшення на 53368,76 грн за платежем “податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів…; тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну)” (далі - ПДВ) з підстав непідтвердження преференційного походження товару, зазначеного в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 14 жовтня 2024 року №Е6.033.409 (а.с.21-22).
Зазначені податкові повідомлення-рішення є предметом оскарження у цьому спорі.
При вирішенні спору у межах позовних вимог суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (частина третя статті 3 МК України).
Відповідно до частини першої статті 318 МК України усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно - правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 МК України).
Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи, зокрема щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування (пункти 1, 2 частини третьої статті 345 МК України).
Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення фактів або отримання документів, інформації (відомостей), що свідчать про порушення законодавства України з питань митної справи, під час здійснення доперевірочного аналізу митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Частини третя, четверта статті 351 МК України умовами проведення документальної невиїзної перевірки посадовими особами митного органу визначає прийняття наказу митного органу про проведення перевірки та направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
Статтею 354 МК України установлено, що результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка (частина перша).
Керівник підприємства, що перевірялося, або уповноважена ним особа протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем отримання акта (довідки), зобов`язані повернути митному органу підписаний примірник акта (довідки). Другий примірник акта (довідки) залишається на підприємстві (частина четверта).
У разі неповернення примірника акта (довідки) про результати перевірки протягом строку, визначеного частиною четвертою цієї статті, та/або відмови від його (її) підписання, відмови від отримання примірника акта (довідки) про результати перевірки чи неможливості його (її) вручення та підписання, у тому числі у зв`язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням, митним органом складається акт, яким засвідчуються встановлені факти (частина п`ята).
У разі незгоди керівника підприємства або уповноваженої ним особи з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці про результати перевірки, він зобов`язаний підписати акт або довідку із запереченнями, які він має право подати протягом 10 робочих днів з дня отримання акта або довідки. До заперечення додаються документи та пояснення, зокрема документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до Податкового кодексу України. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта або довідки про результати перевірки. Заперечення розглядаються митним органом протягом 10 робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях). За результатами розгляду підприємству надсилається відповідь у спосіб, визначений частиною шостою статті 344-1 цього Кодексу (частина сьома).
Податкове повідомлення-рішення приймається керівником митного органу або його заступником з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надсилання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом п`яти робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству (частина одинадцята).
У розглядуваному випадку документальну невиїзну перевірку Волинською митницею проведено відповідно до наказу від 04 грудня 2025 року №555 “Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ПП “Свіптрейд” вимог законодавства України з питань митної справи вимог законодавства України з питань митної справи”, прийнятого на підставі пункту 9 частини першої статті 336, частини другої статті 344-1, частин другої, третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351 МК України, у зв`язку з надходженням документально підтвердженої інформації від уповноважених органів Королівства Бельгія від 22 серпня 2025 року№2025/N6A2N30/00013284/2 про непідтвердження преференційного походження товару, митне оформлення якого завершено за МД від 16 жовтня 2024 року №24UA206070014408U6.
Про призначення документальної невиїзної перевірки позивач повідомлений листом Волинської митниці від 05 грудня 2025 року №7.3-2/19/13/14014 (а.с.87 зворот-88), який отримано останнім 15 грудня 2025 року (а.с.100).
ПП “Свіптрейд” заперечення на акт документальної невиїзної перевірки від 30 грудня 2025 року за №164/25/7.3-19/17/45273800 не подавало.
Позивач не оскаржує порядок проведення перевірки та судом не виявлено порушень Волинською митницею наведених вище вимог МК України, якими регламентовано проведення документальної невиїзної перевірки.
Перевіряючи доводи сторін по суті виявлених перевіркою порушень, суд зазначає про таке.
За приписами частини першої статті 272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.
Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Пунктом 1 частини першої статті 276 МК України визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено у пункті 1 частини першої статті 289 МК України, обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Частиною першою статті 281 МК України обумовлена можливість встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27 червня 2014 року, яка набрала чинності з 01 січня 2016 року, та згідно зі статтею 29(1) глави 1 розділу IV якої кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до Угоди.
Як установлено статтею 26 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію, її положення застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї глави “походження” означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі 1 до цієї Угоди (“Щодо визначення концепції “походження товарів” і методів адміністративного співробітництва) (далі - Протокол I до Угоди).
Відповідно до Угоди про асоціацію до товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу застосовується режим вільної торгівлі (код тарифної пільги (тарифної преференції) “410”).
Законом України від 08 листопада 2017 року №2187-VIII “Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження” Україна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 01 лютого 2018 року.
21 листопада 2018 року Підкомітетом України ЄС з питань митного співробітництва прийнято Рішення №1/2018 (далі - Рішення) про заміну Протоколу 1 (чинне з 01 січня 2019 року). Відповідно до статті 1 Рішення Протокол 1 до Угоди замінюється текстом, викладеним у додатку до цього Рішення, зокрема з урахуванням статті 1 цього додатку у торгівлі з Євросоюзом застосовуються правила походження Конвенції, викладені у Доповненні I та у відповідних положеннях Доповнення II до Конвенції.
Отже, заявлення преференційного режиму до товарів, оформлених позивачем за 52 митними деклараціями, здійснювалось відповідно до Доповнення I до Конвенції.
Згідно з пунктом 1 статті 15 розділу V Доповнення I до Конвенції товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку IIIа; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку IIIb; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься “декларацією походження” або “декларацією походження EUR-MED”), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.
За правилами, установленими пунктами 1 та 3 статті 16 Доповнення І до Конвенції, сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони- експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.
Пунктом 7 статті 16 Доповнення I до Конвенції визначено, що митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR- MED повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції.
Пунктом 2 статті 31 Доповнення І передбачено, що з метою належного застосування Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному через компетентні митні організації у перевірці достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що міститься в документах.
Процедуру здійснення перевірки достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься, встановлено статтею 32 Доповнення І. Так відповідно до пункту 1 статті 32 подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог Конвенції.
Наведене дає підстави для висновку, що митний орган має право здійснювати перевірки підтверджень походження товарів після закінчення їх митного оформлення у країні імпорту як за наявності обґрунтованих сумнівів, так і вибірково.
Пунктами 3, 5 статті 32 Доповнення І до Конвенції установлено, що перевірка здійснюється митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Повідомлення про результати перевірки надсилається якомога раніше, результати чітко вказують на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.
Згідно з пунктом 6 статті 32 Доповнення І якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
З матеріалів справи встановлено, що з метою контролю за правомірністю визначення країни походження товарів, які оподатковуються преференційними ставками мита на звернення Івано-Франківської митниці від 29 квітня 2025 року №7.21-3/15-02/41803 (а.с.86 зворот-87) Державна митна служба України направила запит до уповноваженого митного органу Королівства Бельгії щодо перевірки сертифікатів з перевезення EUR.1 згідно з переліком у додатку, в тому числі сертифіката №E6.033.409 (а.с.76, переклад на а.с.74 зворот-75).
Так листом від 22 серпня 2025 року №2025/N6A2N30/00013284/2 уповноважений митний орган Королівства Бельгії щодо перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 14 жовтня 2024 року №Е6.033.409 повідомив, що у зв`язку із відсутністю підтверджуючих доказів, наданих митним агентом експортера (Insilio XXI SLU), який подав заявку на отримання сертифіката і відповідно несе відповідальність за зберігання доказів преференційного походження товарів, підтвердження того, що товари відповідають правилам преференційного походження, викладеним у положеннях Конвенції, є неможливим; на цей момент визначені товари не підпадають під режим преференційного походження (а.с.84, переклад на а.с.73 зворот-74).
З огляду на вказане діють наслідки, визначені у пункті 6 статті 32 Доповнення І - товари не можуть вважатися преференційним продуктом, що походить з Європейського Союзу, у розумінні Угоди про асоціацію та Конвенції; до товарів не може бути застосований преференційний режим із застосуванням зменшеної ставки мита.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 352 МК України отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, можуть використовуватись як матеріали для підготовки висновків за результатами перевірок.
Суд відхиляє твердження позивача про те, що сертифікат про походження EUR.1 не скасований та недійсним не визнаний.
З цього приводу суд зазначає, що відповідь уповноваженого органу Королівства Бельгії є офіційною відповіддю за результатами проведеної перевірки сертифіката про походження в рамках митного співробітництва. При цьому таку перевірку сертифікатів про походження товарів може здійснювати виключно той митний орган, який ці сертифікати видавав.
Отже, саме результати перевірки на предмет походження товару є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.
Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2022 року у справі №260/2805/20.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 визначається у цьому випадку як єдиний доказ підтвердження преференційного походження товару з метою застосування пільг в оподаткуванні (пункт 1 статті 15 розділу V Доповнення I до Конвенції), однак з огляду на результати перевірки митних органів Королівства Бельгії такий у цьому разі не може вважатися достовірним доказом.
На доводи позивача про можливість визначення походження товару за ідентифікаційним номером транспортного засобу (vin-кодом шасі) суд зауважує, що відповідно до статті 2 Доповнення І до Конвенції з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаються такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону: (a) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до статті 4 Доповнення І; (b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до статті 5 Доповнення І.
В статті 1(а) Доповнення I до Конвенції наведено визначення терміну “виробництво”, який означає будь-який різновид технологічної діяльності або обробки, у тому числі збирання та спеціалізовані операції.
Згідно з пунктом 1 статті 5 Доповнення І до Конвенції з метою виконання положень статті 2 Доповнення I товари, які не є повністю отриманими, повинні вважатись достатньо обробленими та переробленими у ній при виконанні умов, викладених у Додатку II до Доповнення І, у якому для товарів, що класифікуються в межах товарної позиції згідно з УКТЗЕД, наведено перелік технологічних дій та обробок, при виконанні яких товари отримують статус преференційного походження з певної країни.
Отже, відомості VIN-коду транспортного засобу не підтверджують виконання умов, за яких товари набувають преференційного статусу походження. Сама по собі можливість визначення за реєстраційним номер транспортного засобу місця виробництва товару на території Європейського Союзу є недостатнім, оскільки, як було зазначено вище, товари мають бути не лише вироблені на території Європейського Союзу, а й вироблені з матеріалів, що вироблені у Європейському Союзі.
Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №260/6407/21.
Верховний Суд неодноразово вказував, що міжнародним договором, а саме Угодою про асоціацію передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів. Враховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 41 МК України, то митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару (постанови від 01 березня 2021 року №240/7093/19, від 26 квітня 2023 року у справі №260/4347/20, від 11 серпня 2022 року у справі №460/8509/21, від 05 червня 2024 року у справі №380/2397/22).
Враховуючи, що перевіркою походження товару не підтверджено його преференційне походження, то мав місце факт неправомірного застосування зменшеної ставки мита до товарів у розумінні Доповнення І до Конвенції в рамках Угоди про асоціацію. Тож оподаткування товару за МД №24UA206070014408U6 від 16 жовтня 2024 року повинно здійснюватися зі сплатою ввізного мита за ставкою на дату здійснення митного оформлення відповідно до Закону України від 19 вересня 2013 року №584-VIII “Про Митний тариф України” (зі змінами і доповненнями).
Також за приписами підпункту “в” пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію Україну. Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків (підпункт “а” пункту 193.1 статті 193 ПК України).
У цьому разі безпідставна сплата ввізного мита за преференційними ставками призвела до заниження бази оподаткування ПДВ.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.
Особою, на яку покладається обов`язок зі сплати донарахованих митних платежів податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків (частина друга статті 293 МК України).
Підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, передбачених МК України або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
У цьому разі у Волинської митниці були правові підстави для донарахування грошових зобов`язань (мита та ПДВ) ПП “Свіптрейд”, адже результати перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи за митними деклараціями, які були об`єктом перевірки на предмет обґрунтованості та законності отримання пільг і звільнення від оподаткування, показали, що преференційне походження товару не підтверджене у встановленому порядку (розрахунок заниження податкового зобов`язання за видами митних платежів наведено у додатку 1 до акта перевірки).
При вирішенні спору суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі №380/2397/22. Так Верховний Суд виснував, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, стосовно країни походження при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника на підставі відомостей, зазначених у таких документах, безвідносно до завершення митного оформлення товару та їх випуску.
У випадку прийняття такого рішення, митний орган не повинен приймати до уваги навіть правомірність поведінки суб`єкта господарювання, якому надана преференція, оскільки ані національне законодавство, ані міжнародний договір не зазначають про необхідність її врахування або наявність будь-яких поважних причин, за наявності яких митний орган може прийняти інше рішення за таких обставин. У такому випадку мова не йде про умисне чи неумисне надання таким суб`єктом господарювання недостовірних документів чи недостовірної інформації, вчинення ним будь-яких протиправних дій. І мова не йде про те, що сертифікати EUR.1 скасовані чи визнані недійсними. Мова йде лише про те, що експортер повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни-експорту чи вивезення надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів.
Суд наголошує, що у випадку отримання від вказаних органів відомостей щодо непідтвердження преференційного походження товару з Європейського Союзу митний орган саме зобов`язаний за відсутності виняткових обставин, а не має право, відмовити у наданні права на преференції. Таке ж рішення він повинен прийняти і у разі, якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
З приводу аргументів у позовній заяві про те, що в імпортера (позивача) відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікатів EUR.1, суд зазначає, що у зазначених зовнішньоекономічних відносинах обов`язок з визначення, декларування і сплати митних платежів відповідно до вимог національного законодавства і ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів України має саме платник податків - ПП “Свіптрейд”, а тому саме позивач, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку. Формальна наявність поданих до митного оформлення сертифікатів з перевезення товару EUR.1, за видачу яких несе відповідальність експортер – Insilio XXI SLU, не є достатньою підставою для висновків про вчинення ПП “Свіптрейд” всіх необхідних та залежних від нього дій для здійснення декларування “преференційного походження” ввезеного товару та отримання пільги – тарифної преференції.
Претензії позивача у зв`язку із ненаданням експортером належних та достовірних документів про походження товару можуть вирішуватися в окремому спорі між сторонами зовнішньоекономічної діяльності. У взаєминах між позивачем як платником митних платежів та митницею як контролюючим органом вирішальним є факт підтвердження підстав преференційного режиму. Якщо такий не підтверджено достовірними доказами у встановленому порядку, то імпортер (позивач) не може користуватися преференційним (пільговим) режимом оподаткування при ввезенні товарів.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що оскільки саме результати перевірки щодо походження товару є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції, а за результатами звернення до уповноваженого митного органу Королівства Бельгії не підтверджено, що товар, зазначений у сертифікаті EUR.1 №Е6.033.409 від 14 жовтня 2024 року, відповідає преференційним правилам походження, то за таких обставин суд погоджується із відповідачем, що у цьому випадку відсутні достовірні докази, які надають право застосовувати преференційний режим до імпортованого товару. Таким чином, податкові повідомлення-рішення Волинської митниці від 19 січня 2026 року №UA205000202623 та №UA205000202624 є обґрунтованими, прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, у тому числі при дотриманні процесуальних вимог проведення документальної невиїзної перевірки, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову підстави для відшкодування позивачу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства “Свіптрейд” (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Рівненська, будинок 76А, ідентифікаційний код юридичної особи 45273800) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк