П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29993/25	

Головуючий в 1 інстанції: Пекний А. С.
Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г. 

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 та прийняти рішення про звільнення з військової служби на підставі п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
В обґрунтування позовних вимог серед іншого зазначається, що позивач проходить військову службу в Збройних Силах України в складі Військової частини НОМЕР_1 . 08.07.2025 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
При зверненні до безпосереднього командира з вказаним рапортом позивачу було відмовлено в реєстрації та проставленні відповідної відмітки про отримання рапорту. Тільки після отримання відповіді на адвокатський запит адвоката Цибульської Г.В. стало відомо про те, що рапорт ОСОБА_1 зареєстровано за №13469 від 16.07.2025. 
На запит адвоката Цибульської Г.В., від Військової частини НОМЕР_1 надійшов лист №8358 від 21.08.2025, відповідно до якого рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби зареєстровано за №13469 від 16.07.2025. Однак зазначено, що прийняти рішення по рапорту не можливо, оскільки військовослужбовцем не надано до рапорту оригінали або належним чином завірені копії документів.
Вказану бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, що і стало підставою звернення до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Зобов`язано Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” та прийняти за результатами його розгляду рішення, з врахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про ті ж обставини, що й у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема вказує, що законодавець визначив коло осіб, які можуть та, в окремих випадках, зобов`язані здійснювати постійний догляд за членом сім`ї з інвалідністю І чи ІІ групи, в тому числі, з врахуванням правового режиму воєнного стану.
Вказує, що 31 липня 2025 року за вих. 1458/9597 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь солдату ОСОБА_1 , якою відмовлено у звільнення з військової служби у зв`язку з недостатністю документів, які підтверджують факт відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення ОСОБА_2 , які можуть здійснювати за нею постійний догляд. Поряд з тим, з доданих позивачем військовій частині документів неможливо повно встановити наявність чи відсутність інших членів сім`ї ОСОБА_2 першого та другого ступенів споріднення.
Позивач до рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами не долучив жодного документу, який би спростовував наявність у ОСОБА_2 чоловіка, інших братів та сестер (військова частина НОМЕР_1 усвідомлює, що сестра Позивача, з врахуванням віку, не має дітей та онуків).
Вказує, що відповідна Комісія не дотрималась вимог Інструкції, оскільки комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяла в порушення вимог Інструкції №170, оскільки залучено менше 3-х членів комісії. При цьому, в самому акті відсутні відомості перевірки з реєстрів актів цивільного стану, що свідчить про неповноту досліджуваної інформації.
Зазначає, що з висновку лікарсько-консультативної комісії від 09.10.2024 №854 вбачається, що матір Позивача та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 потребує сторонньої допомоги, а поняття «сторонній догляд», «стороння допомога» не є тотожним поняттю «постійний догляд».
Звертає увагу, що військова частина НОМЕР_1 не має обов`язку збору інформації про членів сім`ї будь-якого військовослужбовця, а також не має повноважень витребовувати таку інформацію у органах державної влади та місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу військову службу у Військової частини НОМЕР_1 .
08.07.2025 позивач подав рапорт (зареєстровано №13469 від 16.07.2025) про звільнення з військової служби на підставі “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
До рапорту про звільнення ОСОБА_1 було додано:
акт обстеження сімейного стану, виданого Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
тимчасове посвідчення військовослужбовця № НОМЕР_2 (копія);
свідоцтво про народження ОСОБА_1 (копія);
свідоцтво про народження ОСОБА_2 (копія);
довідку до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №720481 про інвалідність ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія);
висновок ЛКК про потребу стороннього догляду ОСОБА_3 (нотаріально посвідчена копія);
паспорт, ІПН ОСОБА_3 (копія);
пенсійне посвідчення ОСОБА_3 (копія);
свідоцтво про розірвання шлюбу (копія);
свідоцтво про смерть (копія);
паспорт, ІПН ОСОБА_2 (копія);
пенсійне посвідчення ОСОБА_2 (копія);
довідка про місце проживання (копія);
копія паспорту ОСОБА_1 ;
витяги з реєстру територіальної громади.
За результатами розгляду рапорту з доданими матеріалом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” Військова частина НОМЕР_1 листом від 31.07.2025 № 1458/9597 повідомила, що згідно з статтею 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначено: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Наданими документами наявність зазначених обставин не підтверджено.
Вважаючи, що вказану бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рапорт позивача про звільнення з військової служби відповідачем у встановлений законодавством строк не розглянутий та за результатами його розгляду рішення не прийнято, а у листі Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 № 1458/9597 не зазначено, які саме обставини нібито не підтверджено та не містить роз`ясненням порядку оскарження, відтак не є рішенням за результатами розгляду рапорту про звільнення, а тому прийшов до висновку відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” та зобов`язав розглянути рапорт.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке. 
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).
За нормами ч.2 ст.2 Закону №2232-XII, проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини 1статті 106 Конституції України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до якого оголошено та проведено загальну мобілізацію.
Строк дії воєнного стан та проведення мобілізації в Україні продовжено й наразі триває.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).
Приписами п. 233 розділу XII Положення №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241 Положення №1153/2008).
Підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно пункту 12.1 Інструкції №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції № 170).
Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах визначених в Законі № 2232-XII.
Підстави звільнення з військової служби передбачені приписами ст. 26 Закону №2232-XII
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент подання рапорту та формування рішення про відмову у звільненні з військової служби), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Перелік сімейних обставин або інших поважних причин для звільнення з військової служби, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-XII.
За приписами пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; - необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною у даному випадку, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність наступних обставин:
- наявність члена сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи;
- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;
- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Надаючи оцінку наявності такої підстави для звільнення позивача як необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що метою звільнення з військової служби на підставі пп. “г” п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, позивач звернувся із відповідним рапортом, до якого на підтвердження передбаченої законом обставини надав, зокрема: акт обстеження сімейного стану, виданого Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 ; тимчасове посвідчення військовослужбовця № НОМЕР_2 (копія); свідоцтво про народження ОСОБА_1 (копія); свідоцтво про народження ОСОБА_2 (копія); довідку до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №720481 про інвалідність ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія); висновок ЛКК про потребу стороннього догляду ОСОБА_3 (нотаріально посвідчена копія); паспорт, ІПН ОСОБА_3 (копія); пенсійне посвідчення ОСОБА_3 (копія); свідоцтво про розірвання шлюбу (копія); свідоцтво про смерть (копія); паспорт, ІПН ОСОБА_2 (копія); пенсійне посвідчення ОСОБА_2 (копія); довідка про місце проживання (копія); копія паспорту ОСОБА_1 ; витяги з реєстру територіальної громади.
Враховуючи викладене, позивачем було надано достатньо документів для розгляду поданого ним рапорту.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, жодного управлінського рішення по указаному вище рапорту позивача в матеріалах справи не міститься. Відповідачем під час розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, не надано будь-яких документів, які б підтверджували прийняття відповідачем управлінського рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 16.07.2025 року.
В матеріалах справи міститься лист від 31.07.2025 № 1458/9597 згідно якого, за результатами розгляду рапорту з доданими матеріалом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що згідно з статтею 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначено: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Наданими документами наявність зазначених обставин не підтверджено.
Колегія суддів зазначає, що зміст листа, яким оформлена відмова не відповідає вимогам Порядку №531.
Так, Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року №531, який набрав чинності 08.08.2024, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок №531).
Цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І Порядку №531).
Пунктом 9 Порядку №531 унормовано, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Згідно п. 2 та 3 розділу ІІІ Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
З огляду на вищезазначене, слід зробити висновок, що за результатами розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту (заяви).
Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення (накладена резолюція).
Подібний висновок вказано Верховним Судом у постанові від 02.04.2025 року у справі №280/7446/24.
З матеріалів справи, як було вказано вище, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача через безпосереднього свого командира з відповідним рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою сестрою інвалідом І групи.
Втім, відповідачем фактично не надані належні докази розгляду у встановленому порядку уповноваженим суб`єктом рапорту позивача, а також інформування позивача військовою частиною про результати розгляду його рапорту належним чином.
З аналізу наявних у справі матеріалів доказів, можна дійти висновку, що фактично наразі рапорт позивача не розглянутий по суті, що вірно зазначено судом першої інстанції.
Крім того, колегія суддів погоджується з зазначенням судом першої інстанції, що відповідачем не було надано оцінку наданим позивачем документам та викладеним у рапорті обставинам щодо звільнення його з військової служби, які були підставою для подання рапорту. Наявність чи відсутність підстав для звільнення позивача, що передбачені підпунктом “г” пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд особою з інвалідністю.
Відповідачем лише у відзиві на позов та в апеляційній скарзі вказано що з висновку лікарсько-консультативної комісії від 09.10.2024 №854 вбачається, що матір Позивача та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 потребує сторонньої допомоги, а поняття «сторонній догляд», «стороння допомога» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд
Також зазначено, що згідно акта обстеження сімейного стану від 23.06.2025 відповідна Комісія не дотрималась вимог Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, оскільки оскільки залучено менше 3-х членів комісії та в самому акті відсутні відомості перевірки з реєстрів актів цивільного стану, що свідчить про неповноту досліджуваної інформації.
Колегія суддів звертає увагу, що на думку колегії суддів на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості, достовірності, чи відповідності формі медичних документів. Пацієнт не відповідає за правильність наданих медичних документів та не повинен контролювати її складання та відповідність формі.
При цьому, якщо ЛКК підтверджує, що особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, це автоматично означає потребу в постійному (безперервному) догляді, незалежно від того, чи вжито у висновку слово «постійний», а потреба в сторонньому догляді, що виникає через невиліковну хворобу або тяжкий стан здоров`я, майже завжди є постійною, а не епізодичною.
Щодо акту обстеження, то такий підписано складом комісії із трьох осіб, голова комісії Мельников С. В. та члени комісії Куліш Г. П. та Терлецька І. М., а отже фактичний склад комісії на момент проведення обстеження відповідав вимогам п. 2.12 Інструкції №170. Акт містить підписи голови та двох членів комісії, що зафіксовано у самому документі, що спростовує пояснення відповідача. 
Крім того, висновок про відсутність інших осіб, здатних здійснювати догляд, зроблено на підставі комплексної перевірки: огляду місця проживання, опитування заявника та аналізу наданої ним документації про родинні зв`язки. Військовослужбовець не надав жодних доказів, які б спростовували цей висновок або підтверджували наявність інших працездатних родичів.
Інструкція №170 не містить імперативної вимоги додавати до акта письмові витяги з ДРАЦС, якщо інформація в наданих документах є повною та не викликає сумнівів.
Крім того, колегія суддів зазначає, що вищезазначене не звільняло відповідача, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття відповідного рішення, за наслідком розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби або мотивовану відмову в такому, адже суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції, що свідчить про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах, що вірно зазначено судом першої інстанції.
Щодо доводів, що з наданих документів неможливо повно встановити наявність відсутність інших членів сімї ОСОБА_2 першого та другого ступенів споріднення, то колегія суддів зазначає, що про таку підставу вказано відповідачем лише у відзиві та апеляційній скарзі, натомість рішення з зазначенням такої підстави відповідачем не прийнято.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 12 травня 2026 року . 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова