ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2026 року	справа № 380/16293/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, –
в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) із вимогами:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із отриманим пораненням (контузії, травми або каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також та у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновками військово-лікарських комісій; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із отриманим пораненням (контузії, травми або каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме за період з 25.05.2022 по 11.07.2022, а також у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновками військово-лікарських комісій, а саме на підставі довідки ВЛК ДУ «Інституту травматології та ортопедії НАМН України» від 06.07.2022 та довідки ВЛК №3783 від 16.11.2022 з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.04.2022 позивача призвано на військову службу під час мобілізації до Військової частини НОМЕР_2 , де він проходив службу у складі підрозділу спеціального призначення, неодноразово брав безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України та відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Повідомив, що 25.05.2022 в районі населеного пункту Ольгівське внаслідок підриву на протитанковій міні під час виконання бойового завдання позивач отримав тяжку мінно-вибухову травму (закритий перелом кісток в ділянці гомілковоступневого суглобу, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму, рвані рани обличчя, закриту травму грудної клітки), у зв`язку з чим тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках за станом здоров`я на підставі висновків військово-лікарських комісій. Незважаючи на те, що поранення військовослужбовця підтверджено довідкою про обставини травми № 1642/1368 від 13.08.2022, виданою командиром Військової частини НОМЕР_2 , висновками ВЛК ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 06.07.2022 № 54 та Військової частини НОМЕР_3 від 16.11.2022 № 3783, а також протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 23.04.2025 № 2025-0423-1430-3934-0, командуванням Військової частини НОМЕР_2 (правонаступником якої є відповідач) додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування після поранення була нарахована та виплачена не у повному обсязі. Позивач також посилається на те, що він є особою з інвалідністю другої групи внаслідок отриманого поранення, перебуває в статусі учасника бойових дій, був звільнений з військової служби у запас 15.01.2024 за станом здоров`я, а тому має право на отримання гарантованої державою додаткової винагороди в повному обсязі. У зв`язку з невиплатою додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у спірний період, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 18.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач вказав, що позивачем не надано доказів вибуття у відпустку за станом здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, в період перебування у списках Військової частини НОМЕР_2 (правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 ) та Військової частини НОМЕР_1 (з 20.10.2022 по 22.11.2022); жодних рапортів про надання такої відпустки на підставі довідки ВЛК від 16.11.2022 № 3783 від позивача не надходило, висновків ВЛК Військова частина НОМЕР_1 у вказаний період не отримувала, відповідно позивача не включали до наказу про вибуття у відпустку та прибуття з відпустки за станом здоров`я. Щодо довідки ВЛК від 06.07.2022 № 54 відповідач зазначив, що така довідка містила формулювання «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби», що не є тотожним з підставою «у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини», необхідною для виплати винагороди у розмірі 100000 гривень. 
Крім того, відповідач послався на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 233 КЗпП України, та просив залишити позов без розгляду, а у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Також відповідач зауважив, що Військова частина НОМЕР_2 з 04.04.2022 була зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_4 , яка наразі розформована, тому стосовно нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивача за спірні періоди слід звертатися до її правонаступника – Військової частини НОМЕР_5 ; Військова частина НОМЕР_1 не володіє інформацією про раніше виплачені суми грошового забезпечення позивача.
01.09.2025 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій він зазначив, що з викладеними у відзиві доводами не погоджується. Зокрема, позивач звернув увагу на те, що відповідач долучив до відзиву витяги з наказів від 26.10.2022 № 284 та від 22.11.2022 № 308 на підтвердження зарахування позивача до списків та виключення зі списків Військової частини НОМЕР_1 , проте при виключенні позивача зі списків Військової частини НОМЕР_1 (правонаступника військової частини НОМЕР_2 ) повного розрахунку виплат у зв`язку з отриманим пораненням не проведено, тоді як про факт поранення командуванню було відомо: довідку ВЛК від 16.11.2022 № 3783 позивач подавав командуванню, скерування на ВЛК здійснювалося за направленням командування Військової частини НОМЕР_1 . Позивач також обґрунтував поважність причин пропуску строку звернення до суду тривалістю лікування та реабілітації, особливим характером проходження військової служби в умовах воєнного стану, послався на правові висновки Верховного Суду у постановах від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 13.02.2024 у справі № 140/9165/23 та від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Разом з тим, положення статті 122 КАС України прямо не врегульовують порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належних їм виплат у разі порушення законодавства про оплату праці. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що в контексті гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосується строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України (зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22, від 28.09.2023 у справі № 140/2168/23, від 31.10.2024 у справі № 500/7140/23).
Верховний Суд у постанові від 07.02.2022 у справі № 420/7697/21, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні», «оплата праці» та «заробітна плата», які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, дійшов висновку про те, що ці поняття є рівнозначними. Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Таким чином, додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, як вид грошового забезпечення військовослужбовців, охоплюється поняттям «оплата праці» в розумінні статті 233 КЗпП України.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, – у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Відповідно до правової позиції, висловленої судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX, то правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX). В силу приписів частини 5 статті 242 КАС України така правова позиція враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.
Спірні у цій справі правовідносини стосуються періодів з 25.05.2022 по 11.07.2022 (стаціонарне лікування) та з 17.11.2022 по 24.11.2022 (відпустка для лікування після тяжкого поранення на підставі довідки ВЛК від 16.11.2022 № 3783).
Стосовно вимог, які стосуються періоду з 25.05.2022 по 18.07.2022 включно, суд враховує, що відповідні правовідносини підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19.07.2022, тобто звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати у вказаному періоді жодним строком не обмежується.
Стосовно вимог, які стосуються періоду з 19.07.2022 по 24.11.2022, суд зазначає таке. Відповідно до пункту 1 розділу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 30.06.2023 на всій території України такий карантин.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 (залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2023), а також у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, перебіг тримісячного строку звернення до суду слід обраховувати з моменту, коли працівник (військовослужбовець) фактично дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, зокрема – з моменту отримання працівником (військовослужбовцем) підтверджуючої довідки про нараховані та виплачені суми заробітної плати (грошового забезпечення).
Як вбачається з матеріалів справи, інформацію про конкретні розміри нарахованої та виплаченої позивачу додаткової винагороди за період з квітня по жовтень 2022 року позивач отримав з архівної довідки Галузевого державного архіву Міноборони України № б/н від 11.04.2025. Саме з цього часу позивач отримав документально підтверджені відомості про обсяг здійснених йому виплат і, відповідно, дізнався про порушення свого права на отримання додаткової винагороди в повному обсязі.
Крім того, з матеріалів справи слідує, що позивач у досудовому порядку намагався врегулювати спір та звертався з адвокатським запитом від 23.05.2025 до Військової частини НОМЕР_1 ; відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 № 632/24/603, а також відповіді Військової частини НОМЕР_5 від 20.05.2025 № 1761/2027 та Військової частини НОМЕР_6 від 09.06.2025 № 331/7792 надавалися позивачу до моменту звернення з позовом до суду 08.08.2025.
Окремо суд враховує, що в період до звернення до суду позивач продовжував перебувати на тривалому лікуванні та реабілітації у зв`язку з наслідками тяжкої мінно-вибухової травми, отримав статус особи з інвалідністю другої групи внаслідок війни (посвідчення серії НОМЕР_7 від 30.05.2024), що додатково свідчить про обмеження його об`єктивної можливості своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у частині позовних вимог за період з 25.05.2022 по 18.07.2022 строк звернення до суду статтею 233 КЗпП України не обмежений, а у частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 24.11.2022 такий строк позивачем не пропущений, оскільки належні документально підтверджені відомості про порушення свого права він отримав не раніше 11.04.2025, а позов подано 08.08.2025. У будь-якому разі, навіть за умови іншого обчислення цього строку, наведені обставини (тривале лікування, реабілітація, статус особи з інвалідністю внаслідок війни, перебування на військовій службі в умовах воєнного стану до 15.01.2024) свідчать про поважність причин будь-якого пропуску строку.
Тому суд критично оцінює доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду та його клопотання про залишення позову без розгляду на цій підставі.
Розглянувши позов, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Згідно із записами військово-облікового документа (тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_8 ), а також відомостями довідки про обставини травми від 13.08.2022 № 1642/1368, виданої командиром Військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 06.04.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний до Збройних Сил України по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та зарахований на військову службу до військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки про обставини травми від 13.08.2022 № 1642/1368, виданої командиром Військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командира Військової частини № 112 від 28.07.2022, старший солдат ОСОБА_1 25.05.2022 під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_2 , у районі населеного пункту АДРЕСА_1 в результаті підриву на протитанковій міні під час виконання бойового завдання отримав закритий перелом кісток в ділянці гомілковоступневого суглобу, мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму, рвані рани обличчя, закриту травму грудної клітки. Травма отримана військовослужбовцем під час виконання бойового завдання, не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Зазначені обставини отримання позивачем поранення підтверджуються також відомостями журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_2 за період з 26.04.2022 по 31.05.2022, в якому зафіксовано: «25.05.2022 в районі населеного пункту Ольгівське (область не зазначена) старший солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 … РСпП … ВСпП отримав травмування внаслідок наїзду на цивільному автомобілі на прихований вибуховий пристрій. Отримав закритий перелом кісток в ділянці гомілково-ступеневого суглобу, МВТ, ЗЧМТ, СГМ акуботравму, рвані рани обличчя, закриту травму грудної клітки».
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарчої діяльності) № 88 від 04.07.2022 та наказом № 151 від 08.08.2022, прийнятими на підставі рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, виплата особовому складу військової частини додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у бойових діях була призначена позивачу за період з 01.05.2022 по 25.05.2022 та з 01.07.2022 по 31.07.2022, що підтверджується доводами відповідача.
Внаслідок отриманої тяжкої травми позивач перебував на стаціонарному лікуванні в наступних закладах охорони здоров`я: КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради (з 25.05.2022 по 28.05.2022); КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради (з 29.05.2022 по 07.06.2022); КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи» (з 08.06.2022 по 14.06.2022); ЛДЦ ТзОВ «Мірум» (з 15.06.2022 по 21.06.2022); ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» (з 21.06.2022 по 06.07.2022); ЛДЦ ТзОВ «Мірум» (з 06.07.2022 по 11.07.2022). Вказані обставини підтверджуються виписками з медичних карт стаціонарних хворих, копії яких наявні в матеріалах справи.
06.07.2022 позивача оглянуто військово-лікарською комісією ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», за результатами чого видана довідка № 54, в якій зафіксовано діагноз «Стан після оперативного лікування (дата операції – 22.06.2022) … що проведеного з приводу: Наслідки мінно-вибухової травми: ЧМТ, забій головного мозку. Акубаротравма. Осколкове поранення нижньої щелепи, правої кисті, обох гомілок. Перелом н/3 обох кісток лівої гомілки», вказано, що згідно з наказом МОЗ України № 370 від 04.07.2007 травма відноситься до тяжких; зазначено, що «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби»; рекомендовано надати відпустку на 30 календарних днів на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб (графа ТДВ).
Згідно з протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» від 23.04.2025 № 2025-0423-1430-3934-0 (за результатами розгляду заяви адвоката позивача Савчук Н.В. від 16.04.2025 № 6892), за результатами перегляду причинного зв`язку та ступеня тяжкості травми позивача, постанову ВЛК про причинний зв`язок зазначених травми, поранення за довідкою ВЛК ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 06.07.2022 № 54 відмінено. Натомість штатною ВЛК встановлено, що отримана позивачем 25.05.2022 травма у вигляді наслідків вибухової травми (закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, акубаротравми, вогнепального осколкового наскрізного поранення м`яких тканин обличчя з вогнепальним переломом нижньої щелепи з обох сторін, закритої травми грудної клітки, закритого багатоуламкового внутрішньосуглобового перелому дистального епіметафізу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків та пошкодженням міжгомілкового синдесмозу, та інших, лікованих оперативно) є травмою, пораненням, так, пов`язаним із захистом Батьківщини (на підставі довідки про обставини травми від 13.08.2022 № 1642/1368, виданої командиром Військової частини НОМЕР_2 ).
У зв`язку з ліквідацією Військової частини НОМЕР_2 позивача наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.10.2022 № 284 було зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на грошове забезпечення з 20.10.2022 (із залишенням на бойовому злагодженні при Військовій частині НОМЕР_9 ). Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.11.2022 № 308 позивача 22.11.2022 виключено зі списків особового складу частини, продовольчого і грошового забезпечення та направлено до нового місця служби (Військової частини НОМЕР_9 ). Наказом командира Військової частини НОМЕР_9 (по стройовій частині) від 24.11.2022 № 115 позивача з 24.11.2022 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_9 на посаду водія 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти НОМЕР_10 штурмового батальйону.
У період перебування у списках Військової частини НОМЕР_1 , а саме 16.11.2022, позивача оглянуто військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_3 , за результатами чого видана довідка ВЛК № 3783 від 16.11.2022, в якій зафіксовано діагноз «Стан після операції 21.07.2022 відкритої репозиції, МОС перелому нижньої третини обох кісток лівої гомілки з приводу вогнепального осколкового поранення, МВТ 25.05.2022, ЗЧМТ, струсу головного мозку», вказано, що «Поранення, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини», встановлено ступінь тяжкості травми як тяжка, та на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб рекомендовано надати позивачу відпустку за станом здоров`я терміном 30 календарних днів. Зазначена довідка ВЛК видана Військовою частиною НОМЕР_3 , в якій вже зазначено, що позивач є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_9 , тобто скерування на ВЛК здійснювалося напередодні переведення позивача до нової військової частини.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_9 (по стройовій частині) від 15.01.2024 № 20 позивача з 15.01.2024 виключено зі списків особового складу частини у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 2 (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через 6– 12 місяців) частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Посвідченням серії НОМЕР_7 , виданим 30.05.2024 Шевченківським відділом соціального захисту населення Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, позивача визнано особою з інвалідністю другої групи внаслідок війни (пункт 11 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).
З архівної довідки Галузевого державного архіву Міноборони України від 11.04.2025 (вих. № 1794/2215 від 23.04.2025) слідує, що в архівних документах Військової частини НОМЕР_4 (в тому числі Військової частини НОМЕР_2 ) відображено нарахування додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, ОСОБА_1 за період з квітня по жовтень 2022 року, зокрема: за травень 2022 року – 30000,00 грн та 56451,61 грн; за червень 2022 року – 30000,00 грн; за липень 2022 року – 30000,00 грн та 70000,00 грн; за серпень 2022 року – 30000,00 грн; за вересень 2022 року – 30000,00 грн; за жовтень 2022 року – 9677,42 грн.
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 № 632/24/603, наданого на адвокатський запит представника позивача, 14.10.2022 відповідно до наказу командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України від 02.08.2022 № 252/ДСК Військова частина НОМЕР_2 розформована, її правонаступником визначено Військову частину НОМЕР_1 . Зазначене відповідає змісту листа Військової частини НОМЕР_6 від 09.06.2025 № 331/7792, в якому зазначено, що відповідно до Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 № Д-168/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2022 році» Військова частина НОМЕР_2 розформована, правонаступником розформованої Військової частини НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_1 .
Зазначене обумовлює наявність у Військової частини НОМЕР_1 (як правонаступника Військової частини НОМЕР_2 ) обов`язків та повноважень щодо проведення позивачу донарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у тих обсягах, в яких така винагорода не була виплачена в період проходження позивачем служби у Військовій частині НОМЕР_2 . У зв`язку з зазначеним, суд критично оцінює доводи відповідача про неналежність його статусу як відповідача у справі.
Вирішуючи спір, суд керується таким.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців – це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Статтею 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 28.06.2023 № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» Закон № 2011-XII доповнено статтею 9-2, відповідно до якої на період дії воєнного стану (особливого періоду) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, дія якого продовжується.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168).
Згідно з пунктом 1 Постанови № 168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил та інших визначених у цьому пункті військових формувань виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), – розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до пункту 1-2 Постанови № 168 (підпункт 3) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу пункту 1 та пункту 1-2 Постанови № 168 слідує встановлення двох умов, за наявності яких військовослужбовцю підлягає виплаті додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень за час перебування на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування, а саме: 1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини; 2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11.04.2025 у зразковій справі № 280/8933/24 (Пз/990/14/24), в якій Суд визнав, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, є складовою грошового забезпечення військовослужбовця.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок № 260). Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 Порядок № 260 доповнено новим розділом XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).
Згідно з пунктом 9 розділу XXXIV Порядку № 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин – особовому складу військової частини; керівника органу військового управління – командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Пунктом 10 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Верховний Суд у численних постановах сформулював правовий висновок, відповідно до якого вирішальним для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень є встановлення військово-лікарською комісією причинного зв`язку поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, що має бути підтверджено відповідними медичними документами; формулювання пункту 1 Постанови № 168 «у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини» охоплює не лише безпосереднє лікування самої травми, але й лікування її наслідків, включаючи захворювання, що виникли внаслідок травми (постанова Верховного Суду у справі № 600/367/24, постанова від 11.04.2025 у зразковій справі № 280/8933/24).
Застосовуючи наведені правові норми та правові позиції Верховного Суду до встановлених у цій справі обставин, суд зазначає таке.
Факт безпосередньої участі позивача у бойових діях та отримання ним 25.05.2022 під час виконання бойового завдання тяжкої мінно-вибухової травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, підтверджується сукупністю наявних у справі доказів: довідкою про обставини травми від 13.08.2022 № 1642/1368, виданою командиром Військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командира Військової частини № 112 від 28.07.2022; виписками з журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_2 за період з 26.04.2022 по 31.05.2022; довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_3 від 16.11.2022 № 3783, яка прямо встановила, що поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини; протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» від 23.04.2025 № 2025-0423-1430-3934-0, яким відмінено постанову ВЛК ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 06.07.2022 № 54 в частині причинного зв`язку та одночасно встановлено, що отримана позивачем 25.05.2022 травма (наслідки вибухової травми у складі усіх перелічених травм) є ТРАВМОЮ, ПОРАНЕННЯМ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНИМ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ. Згідно з тією ж довідкою ВЛК від 16.11.2022 № 3783 та довідкою ВЛК ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 06.07.2022 № 54 ступінь тяжкості травми позивача є тяжкою.
Щодо доводів відповідача про те, що довідка ВЛК від 06.07.2022 № 54 містила формулювання про пов`язаність поранення з виконанням обов`язків військової служби, а не із захистом Батьківщини, що нібито не відповідає вимогам пункту 1-2 Постанови № 168, суд зазначає, що зазначена довідка ВЛК була відмінена протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» від 23.04.2025 № 2025-0423-1430-3934-0, яким на підставі додаткового перегляду документів та повторного дослідження обставин отримання травми (зокрема, довідки про обставини травми від 13.08.2022 № 1642/1368) встановлено, що отримана позивачем травма прямо пов`язана із захистом Батьківщини. Відповідно до пункту 22.2 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, штатна ВЛК має право переглядати та змінювати постанови ВЛК закладів охорони здоров`я. Тому з моменту скасування постанови ВЛК від 06.07.2022 № 54 (тобто з 23.04.2025) причинний зв`язок поранення позивача із захистом Батьківщини є офіційно встановленим компетентною військово-лікарською комісією.
Те саме стосується й періоду стаціонарного лікування з 25.05.2022 по 11.07.2022: незалежно від наявних у спірний період формулювань ВЛК, факт безпосередньої участі позивача у бойових діях та отримання поранення під час захисту Батьківщини підтверджується довідкою про обставини травми № 1642/1368 від 13.08.2022 та журналом бойових дій Військової частини НОМЕР_2 , що відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260 саме і є основною підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень. Крім того, надалі (15.05.2022 – 25.05.2022 та 01.07.2022 – 31.07.2022) позивача наказами командира Військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2022 № 88 та від 08.08.2022 № 151 включено до переліків осіб, яким здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн пропорційно часу участі в бойових діях, що додатково підтверджує визнання командуванням факту безпосередньої участі позивача у бойових діях.
Таким чином, обидві передбачені пунктом 1-2 Постанови № 168 умови у цій справі дотримані: поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини, а позивач у спірний період перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (з 25.05.2022 по 11.07.2022) та у відпустках для лікування після тяжкого поранення на підставі висновку військово-лікарської комісії (за довідкою ВЛК від 06.07.2022 № 54 та довідкою ВЛК від 16.11.2022 № 3783).
Щодо доводів відповідача про те, що в період перебування позивача у списках Військової частини НОМЕР_1 (з 20.10.2022 по 22.11.2022) рапортів про надання відпустки за станом здоров`я та висновків ВЛК до військової частини не надходило, позивача не включали до наказу про вибуття у відпустку та прибуття з відпустки за станом здоров`я, суд зазначає таке. 
На думку суду такі обставини не позбавляють позивача права на отримання додаткової винагороди за період стаціонарного лікування з 25.05.2022 по 11.07.2022, який не охоплюється часом перебування у складі Військової частини НОМЕР_1 . 
Крім того, щодо періоду з 16.11.2022 по 22.11.2022 (час перебування в списках Військової частини НОМЕР_1 після отримання довідки ВЛК від 16.11.2022 № 3783), суд враховує, що скерування позивача на ВЛК здійснювалося напередодні переведення позивача до іншої військової частини, на момент видачі довідки ВЛК позивач уже значився як військовослужбовець Військової частини НОМЕР_9 . Разом з тим, відсутність у командування відповідача рапорту про надання відпустки за станом здоров`я не може бути перешкодою у виплаті додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, оскільки наявність документально підтвердженої причини непридатності позивача до несення служби (стан після тяжкого поранення з рекомендацією 30 днів відпустки) у поєднанні з довідкою про обставини травми та підтвердженням пов`язаності поранення із захистом Батьківщини є самодостатньою підставою для здійснення відповідної виплати в силу прямих приписів пункту 1-2 Постанови № 168 та пункту 10 розділу XXXIV Порядку № 260. 
Суд також враховує, що в період перебування у списках Військової частини НОМЕР_1 позивач за станом здоров`я не міг виконувати службові обов`язки, а тому формальна відсутність наказу про вибуття у відпустку (за наявності медичних доказів обмеженої придатності за станом здоров`я) не може поставати на заваді виплаті винагороди.
Щодо доводів відповідача про необхідність залучення в якості співвідповідача Військової частини НОМЕР_5 (як правонаступника Військової частини НОМЕР_4 , на фінансовому забезпеченні якої перебувала Військова частина НОМЕР_2 ), суд зазначає таке. 
Згідно з листом командира Військової частини НОМЕР_5 від 20.05.2025 № 1761/2027 Військова частина НОМЕР_5 не є правонаступником військової частини НОМЕР_2 ; правонаступником Військової частини НОМЕР_2 є саме Військова частина НОМЕР_1 . 
Зазначене відповідає й змісту листа Військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 № 632/24/603 та листа Військової частини НОМЕР_6 від 09.06.2025 № 331/7792, які прямо вказують на правонаступництво Військової частини НОМЕР_1 щодо розформованої Військової частини НОМЕР_2 . 
Отже саме Військова частина НОМЕР_1 , як правонаступник Військової частини НОМЕР_2 , є належним відповідачем у спорі про виплату позивачу додаткової винагороди, яка не була виплачена в період проходження ним служби у Військовій частині НОМЕР_2 .
Особливості організації фінансового забезпечення військових частин, на які посилається відповідач, не змінюють встановленого правонаступництва щодо зобов`язань за період проходження військовослужбовцем служби у розформованій військовій частині. Відповідно до загальних принципів правонаступництва правонаступник набуває не лише прав, але й обов`язків попередника. Тому Військова частина НОМЕР_1 , до якої перейшли права і обов`язки розформованої Військової частини НОМЕР_2 , є зобов`язаною стороною щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за весь спірний період.
Аналізуючи відомості архівної довідки Галузевого державного архіву Міноборони України від 11.04.2025 щодо фактично нарахованих та виплачених позивачу сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, суд встановлює, що:
за травень 2022 року позивачу нараховано та виплачено 30 000,00 грн (як основну винагороду пропорційно часу проходження служби) та додатково 56451,61 грн (як винагороду в розмірі, збільшеному до 100 000 грн, пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях за період з 01.05.2022 по 25.05.2022, тобто за 25 днів участі у бойових діях). Однак за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок поранення з 25.05.2022 (з моменту отримання поранення) по 31.05.2022 (включно) додаткова винагорода у збільшеному до 100 000 гривень розмірі позивачу не нараховувалась і не виплачувалась;
за червень 2022 року позивачу нараховано та виплачено лише 30000,00 грн (основна винагорода), додаткова винагорода в розмірі, збільшеному до 100000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 01.06.2022 по 30.06.2022 не нараховувалась і не виплачувалась;
за липень 2022 року позивачу нараховано та виплачено 30000,00 грн та додатково 70000,00 грн (як винагороду в розмірі, збільшеному до 100000 грн); проте з матеріалів справи вбачається, що позивач увесь липень 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні (з 06.07.2022 по 11.07.2022 в ЛДЦ ТзОВ «Мірум»; до 06.07.2022 – у ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України»; з 14.06.2022 по 21.06.2022 – ЛДЦ ТзОВ «Мірум»), тоді як підставою виплати винагороди в розмірі 100000 грн за липень 2022 року було не саме перебування на стаціонарному лікуванні, а безпосередня участь у бойових діях за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 (про що зазначено в наказі командира Військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2022 № 88), що, по суті, не відповідає фактичним обставинам.
Однак з огляду на те, що нарахована за липень 2022 року сума 70000,00 грн (доповнена 30000,00 грн до загального розміру 100000,00 грн) повністю покриває максимальний розмір винагороди в розмірі 100 000 грн на місяць, у позивача за липень 2022 року, у тому числі за період стаціонарного лікування з 01.07.2022 по 11.07.2022, право на додаткову виплату відсутнє.
Таким чином, додаткова винагорода в розмірі, збільшеному до 100000 гривень, не була нарахована та виплачена позивачу за: період стаціонарного лікування з 25.05.2022 по 31.05.2022 (7 днів) та з 01.06.2022 по 30.06.2022 (30 днів); період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення на підставі довідки ВЛК ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 06.07.2022 № 54 (30 календарних днів, які слідували після завершення стаціонарного лікування); період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення на підставі довідки ВЛК від 16.11.2022 № 3783 з 17.11.2022 по 24.11.2022 (8 днів у межах часу проходження позивачем служби у Військовій частині НОМЕР_1 та військовій частині НОМЕР_2 ).
Відповідач, як правонаступник Військової частини НОМЕР_2 , не довів обставин, які б у силу прямих приписів Постанови № 168 та Порядку № 260 виключали виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за зазначені періоди.
Враховуючи вищевикладене, суд керуючись статтею 245 КАС України дійшов висновку, що дії Військової частини НОМЕР_1 (як правонаступника військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустках для лікування після поранення у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновками військово-лікарських комісій, є протиправними.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 25.05.2022 по 30.06.2022 (включно), а також пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення на підставі довідки ВЛК ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 06.07.2022 № 54, та у відпустці для лікування після тяжкого поранення на підставі довідки ВЛК Військової частини НОМЕР_3 від 16.11.2022 № 3783 за період з 17.11.2022 по 24.11.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення цього адміністративного позову.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат останнім не надано, то такі, в силу приписів ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням (контузії, травми або каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини, у період з 25.05.2022 по 30.06.2022, а також пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за період з 17.11.2022 по 24.11.2022.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням (контузії, травми або каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 25.05.2022 по 30.06.2022 (включно), а також пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за період з 17.11.2022 по 24.11.2022 включно, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.