ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 р. 	Справа № 520/225/26	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 (ухвалене суддею Заічко О.В.) в справі № 520/225/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо виплати грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 34139 (тридцять чотири тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 29 коп., що утримані з грошового забезпечення ОСОБА_1 виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025, ухваленого в адміністративній справі № 520/33804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДСНС України у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 34139 (тридцять чотири тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 29 коп., що утримані з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025, ухваленого в адміністративній справі № 520/33804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДСНС України у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив публічну службу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій та 17.07.2024 звільнений зі служби, виключений з кадрів ДСНС України та знятий з усіх видів забезпечення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі № 520/33804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДСНС України у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема зобов`язано відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату окремих складових щомісячного грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2022 роки, грошової допомоги на соціально-побутові питання за 2022 рік, а саме щомісячних премій у належних відсоткових розмірах, установлених наказами: від 11.02.2020 року №57 – 102% посадового окладу, від 10.03.2020 року №92 – 102% посадового окладу, від 09.04.2020 року №124 - 66% посадового окладу, від 08.05.2020 року №148 - 102% посадового окладу, від 09.06.2020 року №180 - 102% посадового окладу, від 09.07.2020 року №214 - 102% посадового окладу, від 11.08.2020 року №249 - 102% посадового окладу, від 11.09.2020 року №276 - 102% посадового окладу, від 12.10.2020 року №302 - 102% посадового окладу, від 10.11.2020 року №329 - 102% посадового окладу, від 10.12.2020 року №361 - 102% посадового окладу, від 11.01.2021 року №14 - 102% посадового окладу, від 10.02.2021 року №47 - 119% посадового окладу, від 10.03.2021 року №94 - 119% посадового окладу, від 09.04.2021 року №136 - 119% посадового окладу, від 11.05.2021 року №175 - 119% посадового окладу, від 10.06.2021 року №220 - 119% посадового окладу, від 06.07.2021 року №267 - 119% посадового окладу, від 10.08.2021 року №328 - 119% посадового окладу, від 10.09.2021 року №358 - 119% посадового окладу, від 08.10.2021 року №392 - 119% посадового окладу, від 10.11.2021 року №430 - 119% посадового окладу, від 10.12.2021 року №484 - 119% посадового окладу, від 10.01.2022 року №5 - 119% посадового окладу, від 21.02.2022 року №63 - 159% посадового окладу, від 09.03.2022 року №88 - 159% посадового окладу, від 11.04.2022 року №190 - 159% посадового окладу, від 11.05.2022 року №238 - 159% посадового окладу, від 10.06.2022 року №285 - 159% посадового окладу, від 08.07.2022 року №340 - 159% посадового окладу, від 09.08.2022 року №378 - 159% посадового окладу, від 09.09.2022 року №456 - 159% посадового окладу, від 07.10.2022 року №490 - 159% посадового окладу, від 08.11.2022 року №544 - 159% посадового окладу, від 07.12.2022 року №637 - 159% посадового окладу, від 23.01.2023 року №35 - 220% посадового окладу, від 13.02.2023 року №74 - 374% посадового окладу, від 10.03.2023 року №110 - 374% посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання зазначеного рішення суду відповідач здійснив нарахування грошового забезпечення позивачу в розмірі 189662,73 грн., проте, 20.11.2025 виплатив грошове забезпечення у сумі 146040,30 грн. утримавши податок з доходів фізичних осіб за ставкою 18% у сумі 34139,29 грн. та військовий збір за ставкою 5% у сумі 9483,14 грн.
На підтвердження фактичного виконання рішення подано платіжну інструкцію, які міститься в матеріалах справи, відповідно до яких позивачу сплачено грошове забезпечення, з якого утримано 34139,29 грн. податку на доходи фізичних осіб.
Позивач не погодився з вищезазначеними діями відповідача та звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в подальшому - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (ч. 2 ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ).
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в подальшому - Порядок № 44). 
Згідно з п. 2 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (п. 3 Порядку № 44).
Відповідно до п.п. 4-5 Порядку № 44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що з суми донарахованого грошового забезпечення позивачу на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі № 520/33804/24 відповідачем утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 34139,29 грн. та військовий збір у розмірі 9483,14 грн.
Проте з урахуванням наведеного правого регулювання, нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення при звільненні на виконання рішення суду має бути проведено відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 380/813/22, від 27.09.2023 у справі № 420/23176/21, від 31.01.2024 у справі № 320/6441/22, від 18.04.2024 у справі № 160/10789/22, від 30.04.2024 у справі № 360/700/23, від 27.06.2024 у справі № 580/602/22.
Доводи апелянта про застосування до спірних правовідносин роз`яснення Державної податкової служби України щодо застосування положень Податкового кодексу України суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки таке роз`яснення не має статусу нормативно-правового акту.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення позивачу виплати грошової компенсації суми податку на доходи фізичних осіб, утриманого з донарахованого грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі № 520/33804/24.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним спосіб захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 34139 (тридцять чотири тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 29 коп., що утримані з грошового забезпечення ОСОБА_1 виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі № 520/33804/24 та зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 34139 (тридцять чотири тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 29 коп., що утримані з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі № 520/33804/24.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд, переглянувши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 в справі № 520/225/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін