ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/904/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Присяжнюка О.О. 
при секретарі судового засідання Божко Є.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Харківського національного університету радіоелектроніки (61166, м. Харків, просп. Науки, 14) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 5) 	
про 	стягнення коштів 	
за участю представників:
позивача - Тойка С.С. (довіреність № 04/27-217 від 08.05.2026),
відповідача - не з`явився 

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет радіоелектроніки звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» (код ЄДРПОУ 24577572) на користь Харківського національного університету радіоелектроніки (код ЄДРПОУ 02071197) заборгованість загальним розміром 20 332, 23 грн (двадцять тисяч триста тридцять дві грн. 23 коп.), що виникла внаслідок невиконання ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» умов договору від 04.12.2018 року про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6634-Н від 04.12.2018 року, а також судовий збір, що був сплачений заявником під час звернення до суду.
Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов Договору від 04.12.2018 року про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6634-Н від 04.12.2018 року.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.03.2026 позовну заяву Харківського національного університету радіоелектроніки (вх.№ 904/26) залишено без руху.
25.03.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків (вх.№ 7110/26).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/904/26. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено розгляд справи в судовому засіданні "22" квітня 2026 р. о 11:30.
07.04.2026 від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 8322/26), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.
По-перше, позивач у позові стверджує про одночасну заборгованість відповідача щодо (1) витрат за послуги з електропостачання, (2) витрат за послуги з теплопостачання, (3) витрат холодної води, (4) експлуатаційних витрат та (5) податку на землю, однак надає розрахунки лише щодо двох останніх складових заборгованості (експлуатаційних витрат та податку на землю). Будь-яких інших документів, які б стосувалися розрахунку інших трьох складових заборгованості щодо спірного Договору, позивачем не долучено: ані щодо послуг з електропостачання, ані щодо послуг з теплопостачання, ані щодо витрат холодної води.
По-друге, розрахунки позивача щодо експлуатаційних витрат та податку на землю складені ним одноособово та не містять інформації про вихідні дані, джерела цих даних або будь-які документи, на підставі яких здійснено такі розрахунки. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру спожитих відповідачем комунальних послуг у спірних правовідносинах (послуг з електропостачання, послуг з теплопостачання, витрат холодної води). Зокрема, до позовної заяви на підтвердження заборгованості не долучено ані доказів складення актів приймання-передачі наданих послуг за відповідний період, ані виставлених постачальниками рахунків за надані послуги, ані доказів надсилання на адресу відповідача відповідних актів та рахунків, ані показників лічильників обліку електропостачання, теплопостачання, холодної води, ані інформації про тарифи, за якими здійснювались відповідні нарахування за надані послуги тощо.
По-третє, позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував існування у відповідача заборгованості саме «станом на лютий 2023 рік», як це неодноразово зазначається ним, а не станом на будь-яку іншу дату. Крім того, формулювання «станом на лютий 2023 рік» саме по собі не дозволяє встановити конкретну дату (число місяця).
07.04.2026 від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника (вх.№ 8323/26).
22.04.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№ 9701/26), в якому позивач просить поновити строк для подання доказів та долучити довідку № 04/17-560 від 21.04.2026 року до матеріалів справи. Обґрунтовуючи вказане клопотання, позивач зазначає, що після отримання відзиву на позовну заяву стало зрозуміло, що сторона відповідача заперечує факт споживання комунальних послуг, а також заперечує факт споживання послуг самими позивачем. Тобто заперечується факт, що будівля Балансоутримувача, в якій відповідач орендував площу, забезпечувалась теплом, електроенергією, водопостачанням та іншим. Враховуючи, що свої заперечення із вказаного відповідач виклав у відзиві, докази не були надані разом із позовом. Крім того, позивач просить зобов`язати сторони провести звірку взаєморозрахунків за договором про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6634-Н від 04.12.18
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 прийнято відзив на позовну заяву (вх.№ 8322/26 від 07.04.2026) до розгляду та долучено до матеріалів справи. Клопотання Харківського національного університету радіоелектроніки про долучення доказів (вх.№ 9701/26 від 22.04.2026) постановлено задовольнити. Поновлено Харківському національному університету радіоелектроніки строк для подання доказу, а саме довідки № 04/17-560 від 21.04.2026. Долучено до матеріалів справи довідку № 04/17-560 від 21.04.2026. Усне клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи постановлено задовольнити. Розгляд справи відкладено на 12 травня 2026 року на 12:30.
06.05.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява (вх.№ 10762/26), де позивач надав Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2019 по 28.02.2023.
07.05.2026 від відповідач через систему "Електронний суд" надійшло заперечення на заяву (вх.№ 10965/26).
11.05.2026 від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника (вх.№ 11140/26). 
У судовому засіданні 12.05.2026 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про задоволення усного клопотання представника позивача та відкладення судового засідання на 27.05.2026 на 12:00.
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 12.05.2026. 
27.05.2026 від Харківського національного університету радіоелектроніки через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення (вх.№ 12746/26), в яких позивач наголошує на тому, що сума боргу складається з наступного:
- сума 238,16 грн заборгованості з компенсації зі сплати податку за землю. Період виникнення заборгованості січень 2023 року;
- сума 7546,35 грн заборгованість з компенсації із сплати за спожиту електричну енергію. Період виникнення заборгованості лютий 2023 року;
- сума 8 721,64 грн заборгованості з компенсації за послуги з теплопостачання. Період виникнення лютий 2023 року;
- сума 2 588,20 грн заборгованості з компенсації за послуги постачання холодної води. Період виникнення лютий 2023 рік;
- сума 1237,88 грн заборгованості з експлуатаційних витрат на утримання орендованого майна. Період виникнення заборгованості у сумі 13,17 грн – липень 2021 року. Період виникнення заборгованість у сумі 687,21 грн - лютий 2022 року. Період виникнення заборгованості у сумі 537,50 грн – лютий 2023 року. 
У судовому засіданні 27.05.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
Відповідач у судове засідання, призначене на 27.05.2026 на 12:00, свого повноважного представника не направив. 
Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Копії ухвал про відкриття провадження у справі, про відкладення судового засідання доставлені Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" в його електронний кабінет, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, які містяться в матеріалах справи. 
Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд справи; відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.
У судовому засіданні 27.05.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Харківській області (Орендодавець) та Державним підприємством Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» (Орендар) 04.12.2018 року укладено Договір оренди №6634-Н.
За умовами п. 1.1. Розділу 1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення - кім. № Д-42 на 2-му поверсі 4-поверхової будівлі навчального корпусу, що є пам`яткою архітектури, загальною площею 16,2 кв.м, за адресою місто Харків, проспект Науки, 14, що перебуває на балансі Харківського національного університету радіоелектроніки (код ЄДРПОУ 02071197) (Балансоутримувач).
Відповідно до п. 1.2. Розділу 2 Договору оренди майно передається в оренду з метою розміщення науково-дослідного відділення сучасних методів обробки цифрової інформації.
Згідно з п. 5.12 Розділу 5 Договору оренди ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» прийняло на себе зобов`язання здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання Договору оренди № 6634-Н укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг Орендарю, з наданням Орендодавцю копії цих договорів.
На виконання п. 5.12. Договору оренди № 6634-Н між Харківським національним університетом радіоелектроніки та ДП Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» укладено Договір від 04.12.2018 року про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6634-Н від 04.12.2018 року (далі - Договір про відшкодування).
Пунктом 1.1. Договору про відшкодування сторони передбачили, що Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт державного окремо індивідуально визначеного майна – нежитлові приміщення – кім.№Д-42 на 2-му поверсі 4-х поверхової будівлі навчального корпусу, що є пам`яткою архітектури, загальною площею 16,2 кв.м., за адресою проспект Науки, 14, м. Харків, з метою розміщення науково-дослідного відділення сучасних методів обробки цифрової інформації.
Орендар укладає договори з відповідними комунальними службами та підприємствами про надання комунальних послуг або сплачує за комунальні послуги згідно розрахунку Балансоутримувача. Крім того, відшкодовує витрати Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та компенсує плату за землю, вивіз сміття, інші витрати - згідно розрахунку (Додаток 1, Додаток 2) (пункт 1.2. Договору про відшкодування).
Згідно з п. 2.1. Договору про відшкодування Балансоутримувач Будівлі зобов`язується забезпечити:
- Виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням Будівлі і прибудинкової території та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі Орендарю і його співробітникам, згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями та прибудинковими територіями. Розмір плати за обслуговування і ремонт Будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень Будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються Балансоутримувачу житлово-експлуатаційними, ремонтно-будівельними організаціями, установами та підприємствами, іншими суб`єктами господарювання, незалежно від форми власності та відомчого підпорядкування та визначається розрахунком щомісячних платежів за обслуговування та ремонт Будівлі, комунальні га інші послуги Балансоутримувача;
- Надання Орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами;
- Інформування Орендаря про зміни витрат на утримання Будівлі і тарифу на послуги.
Орендар згідно з п. 2.2. Договору про відшкодування зобов`язується:
- Дотримуватись вимог встановлених правил користування Будівлею, прибудинковою територією, Майном за цим Договором. Призначити відповідальних за безпеку експлуатації електрообладнання;
- Своєчасно інформувати Балансоутримувача або організацію, яка обслуговує Будівлю, про виявлені несправності елементів Будівлі, Майна;
- Не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Балансоутримувача Будівлі за послуги, вказані в п. 2.1.1 Договору, згідно рахунків Балансоутримувача;
- Протягом одного тижня з моменту підписання сторонами Акта прийому-передачі Об`єкта оренди Орендар зобов`язаний надати Балансоутримувачу копію наказу (або розпорядчого рішення) про призначення відповідальних осіб за дотримання норм протипожежної та техногенної безпеки та охорони праці;
- Виконувати правила пожежної та техногенної безпеки та нести відповідальність за їх порушення. Забезпечувати додержання протипожежних вимог стандартів, норм, правил, а також виконання вимог приписів і постанов органів державного пожежного нагляду, органів державного нагляду у сфері цивільного захисту та техногенної безпеки, та інших структурних підрозділів Держтехногенбезпеки України. Не допускати використання засобів протипожежного захисту і зв`язку, пожежної техніки, обладнання та інвентарю не за призначенням;
- Не перешкоджати в денний час, а при аваріях і в нічний час, входженню в Приміщення представникам Балансоутримувача або працівникам організацій, що обслуговують Будівлю, для проведення огляду конструкцій та технічного обладнання приміщення і усунення несправностей. Передати дублікати ключів від орендованих приміщень у відділ охорони Балансоутримувача на випадок екстрених ситуацій (пожежа тощо). Призначити відповідального за збереження електрогосподарства.
- Відшкодувати в установленому порядку усі збитки від пошкодження елементів Будівлі, які сталися з вини Орендаря або осіб, які є його співробітниками.
Позивач стверджує, що прийнятті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, проте відповідач не сплатив спожитті комунальні послуги і не здійснив компенсацію позивачу плати за землю, у зв`язку з чим станом на день звернення позивача до суду загальний розмір заборгованості ТОВ «Науково дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» перед Харківським національним університетом радіоелектроніки становить 20 332,23 грн., яка складається з суми 7 546,35 грн витрат за послуги з електропостачання станом на лютий 2023 рік, суми 8 721,64 грн витрат за послуги з теплопостачання станом на лютий 2023 рік, суми 2 588,20 грн витрат холодної води станом на лютий 2023 рік, суми 1237,88 грн експлуатаційних витрат станом на лютий 2023 рік, суми 238,16 грн. – податок на землю станом на лютий 2023 рік.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору про відшкодування витрат від 04.12.2018 № 6634-Н. За своєю правовою природою цей договір є договором про надання послуг (глава 63 Цивільного кодексу України).
Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно зі сталою правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 07.06.2022 у справі № 911/27/21 та від 04.06.2024 у справі № 914/2612/23) правовідносини з відшкодування витрат балансоутримувача за комунальні послуги мають розрахунково-фактичний характер. Верховний Суд наголосив, що вимоги щодо оплати послуг застосовуються виключно у разі їх фактичного надання. За відсутності доказів надання відповідних послуг, балансоутримувач позбавлений права вимагати їх оплати, оскільки визначальним є не сам факт наявності договору оренди, а факт реального споживання послуги орендарем та доведеність її розміру.
Обов`язок орендаря нерухомого майна оплачувати комунальні послуги та витрати на утримання цього майна незалежно від укладеного договору у сфері комунальних послуг передбачений положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", за змістом якого споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Подібна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 у справі № 7128916/17-ц, а також у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 09.10.2018 у справі № 910/9829/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.
Суд зазначає, що в постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №911/27/21 у подібних правовідносинах зауважено, що правова природа зобов`язань, що виникають з надання / споживання послуг, зумовлює врахування (при вирішенні питання / спору щодо виникнення обов`язку їх оплати, розміру та вартості для їх оплати) загальних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" щодо надання / споживання / підстав для оплати послуг та відповідних особливостей, що регламентовані, зокрема положеннями статей 901, 903 Цивільного кодексу України.
При цьому загальне правило, визначене статтею 903 Цивільного кодексу України, передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання, тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг. Отже, для встановлення розміру цього обов`язку орендаря нерухомого майна (вартості спожитих послуг) визначальним є не факт оренди конкретного нерухомого майна, а факт споживання відповідної послуги орендарем та її розмір. А тому, за відсутності доказів на підтвердження розміру фактично спожитої у відповідному періоді орендарем (наданої йому безпосереднім надавачем відповідних послуг або державним підприємством, організацією, господарським товариством, на балансі яких перебуває орендоване майно) послуги (послуг) у орендаря не виникає обов`язку оплачувати ці послуги. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 911/27/21.
На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено скановані копії розрахунків, складених ним в односторонньому порядку:
1. «Розрахунок податка за землю на 2021р. по договору № 6634-Н від 04.02.2018г.», що містить печатку Позивача та підписи бухгалтерів;
2. «Розрахунок експлуатаційних витрат та витрат на вивіз сміття» (Додаток № 2 від 12.05.2021 р.) за підписом начальника ЕТВ.
Суд констатує, що стосовно трьох найбільших складових заявленої заборгованості - електропостачання (7 546,35 грн), теплопостачання (8 721,64 грн) та холодного водопостачання (2 588,20 грн) - позивачем не надано жодного доказу. 
Крім того, до матеріалів справи надано копію довідки від 03.12.2025 №04/17-1965, складеної та підписаної ректором та головним бухгалтером позивача та скріпленої печаткою позивача, відповідно до якої станом на 01.12.2025 відповідач має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 20 332,23 грн. 
Суд вбачає суперечності між наданими документами та додатковими поясненнями позивача. Так, «Розрахунок податку за землю» та «Розрахунок експлуатаційних витрат» датовані та складені на 2021 рік, тоді як у додаткових поясненнях позивач стверджує, що більша частина цих витрат виникла у січні та лютому 2023 року. Позивач не надав суду жодних пояснень та первинних документів, які б дозволили встановити, яким чином односторонні розрахунки тарифів за 2021 рік можуть підтверджувати фактичні витрати та обсяги споживання у 2023 році.
Суд наголошує на тому, що розрахунки позивача не підтверджені первинними документами: показниками приладів обліку (лічильників), рахунками від безпосередніх енерго- чи водопостачальних організацій, актами приймання-передачі наданих послуг, в той час, як пункт 2.2. Договору про відшкодування зобов`язує відповідача не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Балансоутримувача Будівлі за послуги, вказані в п. 2.1.1 Договору, саме згідно рахунків Балансоутримувача. 
Позивач зазначає, що спірні суми відображені в акті звіряння взаєморозрахунків, який направлявся відповідачу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/499/20 досліджував питання щодо використання акту звірки взаєморозрахунків, як доказу господарської операції. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018р. у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Оскільки у даній справі акт звірки складено позивачем в односторонньому порядку, а відповідач його не підписав та заперечує проти боргу в цілому, цей документ не має самостійної доказової сили та не є підставою для стягнення коштів.
Як вже встановлено судом, доказів (первинних документів) на підтвердження надання позивачем відповідачу послуг за Договором про відшкодування позивачем не надано.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.
Диспозитивність означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14 ГПК України).
З аналізу змісту наведених статей вбачається, що доведення суми заборгованості є обов`язком особи, яка звертається до суду з вимогою про стягнення такої суми. Суд зобов`язаний перевірити наданий розрахунок на предмет дотримання у такому розрахунку вимог чинного законодавства та правильності арифметичних розрахунків.
Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.
Стандарт "вірогідності доказів" не нівелює обов`язок суду щодо оцінки доказів в порядку приписів статті 86 ГПК України з урахуванням надання оцінки допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Необхідно зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний
Відповідні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 30.06.2022 у справі № 927/774/20.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків.
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», суд доходить висновку про те, що позивач не довів належними, допустимими та вірогідними доказами ні факту реального надання відповідачеві комунальних послуг, ні обґрунтованості розміру експлуатаційних витрат та земельного податку у спірні періоди, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 80, 86, 123, 126, 129, 238-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Харківський національний університет радіоелектроніки (61166, м. Харків, просп. Науки, 14, код ЄДРПОУ 02071197).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 5, код ЄДРПОУ 24577572).

Повне рішення складено "28" травня 2026 р. 

Суддя		О.О. Присяжнюк