П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/6023/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
09 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростоун Київ» до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів від 04 вересня 2024 року №UA408000/2024/000454/2 та стягнути судові витрати.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позов повністю задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів від 04 вересня 2024 року №UA408000/2024/000454/2. Стягнуто судові витрати на користь позивача.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та висловив низку доводів, які, на його думку, мають спростувати висновки суду першої інстанції.
21 листопада 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач вказує на обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» укладено з компанією «E Stone Seramik Dis Ticaret Anonim Sirketi» (Туреччина) зовнішньоекономічний контракт від 13 серпня 2024 року №13082024 на постачання в Україну керамічної плитки та інших товарів із натурального та штучного каменю.
Відповідно до умов контракту товар постачався партіями. Кількість, асортимент, ціна на кожну позицію товару, умови поставки та вантажоодержувач, якщо він відрізняється від Покупця, кожної партії Товару зазначаються у товаросупровідних документах: інвойсі (п.3).
Продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного Контракту, Додатку від 15.08.2024 №1 до контракту на поставку товарів від 13.08.2024 № 13082024, рахунку-фактури (інвойсу) від 23.08.2024 №2 здійснено поставку Позивачу товару: «Плитка керамічна (з керамограніту) оздоблювальна для мостіння і покриття підлоги, печей, камінів або стін з коефіцієнтом поглинання води не більше 0,5 мас.% FSZ Premium Marble Visage Weiss 60x120x0,8 cm. VE2/72 - 207,36 м2. FSZ Princess Brown 60x120x0,7 cm. VE3/90 - 129,6 м2. FSZ Princess Brown 60x60x0,7 cm. VE5/160 - 115. м2. FSZ Princess Dark Grey 60x60x0,7 cm. VE5/160 - 172,8 м2. FSZ Martins Marble Light 60x120x0,7 cm. VE3/90 - 259,20 м2. FSZ Princess Light Grey 60x60x0,7 cm. VE5/160 - 115,2 м2. FSZ Salamanca Gassano 60x120x0,7 cm. VE3/90 - 194,4 м2. FSZ Salamanca Gassano 60x60x0,7 cm. VE5/160 - м2».
03 вересня 2024 року позивач з метою митного оформлення вказаного вище товару подав до Чернівецької митниці електронну митну декларацію №24UA408020044126U2 в комплекті з товаросупровідними документами, що включали: зовнішньоекономічний договір та додаток до нього, рахунок-фактуру (інвойс), сертифікат якості, пакувальний лист, автотранспортну накладну, довідку про документ, електронні фактури, рахунок-фактуру про надання транспортних послуг, довідку про транспортні витрати, прайс-лист виробника, договір про перевезення, договір про надання брокерських послуг, договір про перевезення, заявку на перевезення та інші документи.
Митна вартість Товару заявлена декларантом позивача за основним методом відповідно до п.1 ч.1 ст.57 та ст. 58 Митного кодексу України (далі - МКУ) за ціною інвойсу 10962,78 Євро за 1308,96 кв.м, що відповідає - 8,375 Євро/кв.м та 0,506 Євро/кг. Додаткова одиниця виміру підтверджується даними графи 41 ЕМД «Додаткові одиниці», в якій зазначено код одиниці вимірювання «055», що означає квадратний метр та через дріб вказана кількість квадратних метрів Товару, «1308,96», що підтверджується інвойсом від 23.08.2024 №2.
Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з ЕМД від 03.09.2024 №24UA408020044126U2 надано наступні документи, що підтверджується даними графи 44; сертифікат якості б/н від 22.08.2024; пакувальний лист б/н від 23.08.2024; рахунок-фактура (інвойс) №2 від 23.08.2024; автотранспортна накладна А№002281 від 23.08.2024; сертифікат про походження товару №В 1567113 від 26.08.2024; фактури №AS32024000000288 від 22.08.2024; №EST2024000000133 від 23.08.2024; №QF32024000002342 від 22.08.2024; №SF32024000003032 від 22.08.2024; довідка про транспортні витрати №75 від 22.08.2024; прайс - лист від постачальника б/н від 01.08.2024; зовнішньоекономічний договір № 13082024 від 13.08.2024; додаток №1 від 15.08.2024 до контракту; договір про надання брокерських послуг № 2608/24 від 26.08.2024; договір про перевезення №15082024 від 15.08.2024; №506 від 21.08.2024; Заявка від 21.08.2024 №02/08 до договору №15082024; комерційна пропозиція від 16.08.2024; копія митної декларації відправлення №24341200EX00295736 від 23.08.2024.
Товари поставлялися за умовами DAP UA Київ згідно з міжнародними торговельними правилами ІНКОТЕРМС 2010.
За результатами розгляду поданих документів 04 вересня 2024 року Чернівецькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000454/2, яким митний орган дійшов висновку про неможливість визначення митної вартості за основним методом та застосував резервний метод.
Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару вище вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Євростоун Київ» звернулося з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом III Митного кодексу України (далі — МК України) визначено засади визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Положеннями частини 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
У частині 6 цієї правової норми зазначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пункту 34-1 частини 1 статті 4 МК України митні органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.
У частині 5 цієї правової норми надається визначення терміну ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Згідно частини 2 названої правової норми документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок фактура (інвойс), або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини 3 цієї правової норми у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У пункті 1 частини 4 статті 54 МК України встановлено обов`язок митного органу здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом з тим, згідно частини 3 статті 53 МК України, якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Отже митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
З системного аналізу наведених правових норм випливає, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Декларант зобов`язаний надати документи за переліком статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі вимагати додаткові документи у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які підтверджують числове значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни.
При наявності обґрунтованих сумнівів у правильності оформлення декларантом митної вартості товарів є імперативна умова, завдяки якій закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Такі сумніви є обґрунтованими, якщо подані декларантом документи містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості, чи інформацію щодо цін, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Верховний Суд у низці постанов (від 07.05.2020 у справі № 826/10527/17, від 09.06.2020 у справі № 1.380.2019.002044, від 21.04.2021 у справі № 809/1838/15, від 02.07.2020 у справі № 826/23118/15) наголошував, що митний орган зобов`язаний повідомити обґрунтування, чому той чи інший документ необхідний для підтвердження складової митної вартості товару, та конкретизувати, які саме складові митної вартості залишаються непідтвердженими та чому з поданих документів неможливо встановити дані складові.
Верховний Суд також встановив, що встановивши повідомлення достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які самі складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи підтвердження того чи іншого показника.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не вимагають сумнівів у достовірності наданої інформації.
Проте витребування таких документів може мати місце лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару.
Обґрунтовані сумніви мають бути конкретними, пов`язаними з тими розбіжностями або недоліками поданих документів, які об`єктивно впливають на можливість перевірки чисельних значень складених митної вартості.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 31 березня 2015 року у справі №21-127а15, від 02 червня 2015 року у справі №21-498а15, від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16, від 14 серпня 2018 року у справі №826/5868/16, від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а.
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що при перевірці заявленої позивачем митної вартості товарів відповідач дійшов висновку про те, що подані документи містять розбіжності та не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме:
-у копії митної декларації країни відправлення від 23.08.2024 №24341200EX00295736 заявлено умови поставки DAP Ukrayna, без зазначення конкретного географічного місця поставки. Крім того, заявлена E-Fatura від 23.08.2024 №24243160110886037498608, яка до митного оформлення не подана;
-відповідно до гр.20 МД заявлено умови поставки DAP UA Київ, а прайс - лист від 01.08.2024 б/н містить ціни на умовах EXW та FOB Izmir;
-Інвойс від 23.08.2024 №2 виставлено без зазначення торговельних марок. При цьому, в поданому до митного оформлення електронному інвойсі торговельні марки зазначено;
-опис товарів в Інвойсі від 23.08.2024 № 2 та Е-фактурі від 23.08.2024 №EST2024000000133 відрізняється від опису товарів в фактурах від 22.08.2024 №№AS32024000000288, QF32024000002342, SF32024000003032;
-при тому, що за поданою до митного оформлення МД умови поставки DAP UA Київ, Договір про надання послуг з організації перевезень від 15.08.2024№15082024 укладено між турецьким Контракт отримачем: «E Stone Seramik Dis Ticaret Anonim Sirketi» та експедитором: «ФОП ОСОБА_1 », що зареєстрований за адресою: Україна, м. Рівне. Також подано Інвойс №506 від 22.08.2024 та Довідку про транспортні витрати від 22.08.2024 №75 видану ФОП ОСОБА_1 . Вказане викликає сумніви стосовно достовірності умов поставки. Крім того, відповідно до CMR від 23.08.2024А№002281 перевізником зазначено HUHLEVYCH IVAN (зареєстрований за адресою в Україні). Документального підтвердження умов надання послуг та розрахунків між експедитором та перевізником, що можуть вплинути на числове значення експедиційно-транспортних витрат, як складової митної вартості, не надано;
-комерційна пропозиція б/н датована 16.08.2024 та містить відомості, що вартість транспортних витрат буде становити 3200 EUR. Разом з тим, така ж вартість зазначена у Інвойсі про транспортні витрати №506 та Довідці про транспортні витрати від №75, які датовано аж 22.08.2024. Виникає питання стосовно правдивості вказаних відомостей відповідно до хронології вказаних документів;
-у п.3.1.4. Договору про надання послуг з організації перевезень від 15.08.2024 №15082024 зазначено, що експедитор повинен забезпечити наявність всіх обов`язкових страховок в країнах завантаження, транзиту і розвантаження. Вказане могло мати вплив на митну вартість товару. Страхових документів до оформлення не надано.
Згідно ч.2, 3 ст. 53 МКУ та враховуючи положення пп.1 ч.5 ст. 54 МКУ, що позиціонується з положеннями ст.17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:
-якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів (для підтвердження умов оплати за товари);
-за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів;
-транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (для підтвердження умов перевезення та числових значень експедиційно-транспортних витрат, які є складовими митної вартості товарів);
-якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари);
-договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається (для підтвердження даних щодо виробника товарів, умов поставки та ціни);
-рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) (для підтвердження даних щодо виробника товарів, умов поставки та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари);
-виписку з бухгалтерської документації (для деталізації умов оплати);
-копію митної декларації країни відправлення (для підтвердження даних щодо ціни та деталізації умов поставки);
-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (для підтвердження даних щодо виробника товарів та ціни).
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на розбіжності у документах, які додані до митної декларації.
Зокрема, щодо документу E-Fatura від 22 серпня 2024 року, то апеляційний суд зазначає, що E-Fatura - це електронний рахунок-фактура, яка використовується в Туреччині для документування комерційних транзакцій через електронну систему, що забезпечує верифікацію та підтвердження податковими органами.
Позивач обґрунтовано стверджував, що після створення E-Fatura її зміст не може бути змінено без створення нової версії, яка забезпечує достовірність даних і запобігає підробкам.
E-Fatura: № НОМЕР_1 , QF32024000002342, SF32024000003032 від 22.08.2024 є електронними рахунками-фактурами, за якими продавець «E Stone Seramik Dis Ticaret Anonim Sirketi» купує товар у виробників.
Цифрові значення №/24243160110886037945375/1, вказані в графі 4 митної декларації країни відправлення, позначають номер експортної транзакції в системі TPS (Taxpayer Processing System) Туреччини і не стосуються митної вартості товарів.
Також колегія суддів відхиляє аргументи відповідача щодо не подання до митного оформлення E-Fatura від 23.08.2024 №24243160110886037498608/1, з огляду на те, що у графі 44 митної декларації країни відправлення міститься інформація, призначена для турецьких митних органів, зокрема: VEKALET: Довіреність NOTERLIGI: Нотаріальна контора AKBANK-GUNDOGDU SUBESI: Відділення AKBANK-GUNDOGDU IML: Imalatgi Finna (Виробник) VN: Vtrgi Numarasi (Податковий номер) TPS-E- Fatura Var: Документ є електронною накладною (е- Fatura) в системі TPS (Taxpayer Processing System) №/24243160110886037498608/1 номер експортної транзакції в системі TPS, цифра після косої риски - порядковий номер номенклатури у документах TPS-Kripto Numaras Var: Документ має криптографічний номер або код.
Таким чином, цифрові значення №/24243160110886037498608/1, вказані в 44 графі митної декларації країни відправлення означають номер експортної транзакції в системі TPS (Taxpayer Processing System) і не стосуються митної вартості товарів.
Отже, посилання апелянта на розміщення E-Fatura у митному оформленні є необґрунтованим, відсутнім у графі 44 митної декларації країни відправлення міститься інформація про наявність такого документа в турецькій системі, що підтверджує експортні товари.
Разом із тим, митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару. А тому відповідно доводи Чернівецької митниці в цій частині є безпідставними.
Апелянт стверджує про необхідність надання позивачем копії митної декларації відправлення країни як обов`язкового документа для підтвердження митної вартості.
Однак відповідно до частини 4 статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
У цій справі апелянт не довів наявності таких умов.
Спростовуючи твердження апелянта, про те що інвойс від 23.08.2024 №2 виставлено без позначення торговельних марок, а в електронному інвойсі такі марки наявні, однак інший містить всю необхідну інформацію для проведення розрахунків між продавцем та покупцем, зокрема: реквізити сторін, номер і дату інвойсу, номер контракту, умови поставки, умови оплати, перелік товарів, їх коди EAN, пакетні дані, одиниці вимірювання, вартість за одиницю, загальну суму, кількість та вартість партії товару, код товару та походження країни, колегія суддів зазначає.
Належність товару до певної торговельної марки повністю підтверджується сертифікатом якості та електронними фактурами від виробників, які подані до митного оформлення.
Таким чином, відбувається деталізація торговельних марок в одному з документів, а наявність такої інформації в інших подібних документах не свідчить про розбіжності, що впливають на визначення правильності митної вартості товарів.
Апелянт наполягає на тому, що умови поставки DAP UA Київ викликають сумніви щодо достовірності, оскільки договір про надання послуг з організації перевезено укладено між турецьким контрагентом та українським експедитором.
Однак, така ситуація є звичайною в міжнародній торгівлі і не свідчить про недостовірність умов поставки. Свобода укладення договорів, у тому числі зовнішньоекономічних контрактів на перевезення товару, гарантується законодавством України. При цьому наявність лише сумнівів відповідача у дійсності такого договору без належних та допустимих доказів, не може бути підставою для коригування митної вартості товару.
Крім того, апелянт стверджує, що в договорі про перевезення передбачена обов`язкова наявність заявки як документа, за яким можна визначити вартість експедиційно-транспортних витрат. Однак позивачем така заявка (Заявка від 21.08.2024 №02/08 до договору №15082024) була подана до митного оформлення, що повністю спростовує посилання апелянта.
Щодо посилань на відсутність страхування товару, відповідно до умов поставки DAP, продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з поставкою товару. Разом із тим продавець не має обов`язку щодо укладання договору страхування.
Вимога апелянта про надання документів, що підтверджують страхування товару та правовідносини продавця з експедитором та перевізником, є необґрунтованою, оскільки договори, укладені продавцем для доставки товару, є господарською діяльністю продавця й жодним чином не стосуються позивача.
Статтею 53 МК України не передбачено обов`язку декларанта подавати документи про внутрішні господарські відносини між експедитором та залученим ним перевізником, та ним подано достатні документи, що підтверджують факт перевезення, його вартість та зв`язок таких витрат із конкретною поставкою, а саме: коносамент, CMR, заявка на перевезення, рахунок експедитора та довідка про транспортні витрати.
Апелянт стверджує, що були проведені консультації з декларантом з визначення основи вартості товару.
Однак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що формальне посилання на проведення консультацій без їх фактичного здійснення не може служити підтвердженням такої взаємодії. Апелянт не конкретизував у рішеннях про коригування, які саме документи необхідно подати декларанту для підтвердження задекларованої митної вартості, що ставить під сумнів проведення дійсних консультацій.
Проте, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 14.06.2022 року у справі № 809/257/17, консультації мають бути конкретними, спрямованими на допомогу декларантам при виборі методу визначення митної вартості на підставі наявної в митному органі інформації.
Щодо застосування резервного методу визначення митної вартості, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статей 57-64 МК України основним методом митної вартості є метод визначення ціни договору (контракту). Резервні методи застосовуються лише у разі неможливості визначення митної вартості за основним методом.
При застосуванні резервного методу, відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, орган доходів і зборів повинен: навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; зазначити звітну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості; навести порівняння характеристик оцінюваного товару з товарами, митна вартість, яка була використана як джерело інформації; обґрунтовувати коригування з урахуванням обсягу партії, умов поставки, комерційного рівня, виробника та інших істотних параметрів.
Однак, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості апелянт не наводить належне порівняння характеристик оцінюваного товару з товарами, на базі яких було визначено рівень митної вартості.
Апелянт як підставу для визначення митної вартості взяв раніше визнану митну вартість товару, однак не навів жодної порівняльної характеристики: фізичних характеристик товарів; якості та репутації на ринку; виробник; умови поставки; обсяг партії; комерційних умов; часу митного оформлення.
Таким чином, апелянт не дотримав вимог частини 2 статті 55 МК України щодо обґрунтування значення скоригованої митної вартості та фактів, які вплинули на таке коригування.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, про те, якщо в базі даних ЄАІС ДФС є інформація про те, що аналогічні товари були імпортовані за іншою вартістю, зазначене не можна служити достатньою та самостійною підставою для коригування митної вартості.
Такі дані можуть мати лише допоміжне значення для поглибленої перевірки, але не замінюють обов`язку митного органу довести схожість або ідентичність товарів, відповідність умов поставки, обсяги партій, комерційні умови, характеристики виробника та інші характеристики, які впливають на ціну.
Верховний Суд у постановах від 04.09.2018 за справою № 814/2659/16, від 21.08.2018 за справою № 804/7845/17, від 07.12.2018 за справою №809/4367/15, від 21.12.2018 за справою №815/228/17 чітко встановлено, що торгові відносини є різноманітними, містяться на принципах автономної волі та свободи договору, а тому різниця між митною вартістю, задекларованим товаром. позивачем, та митною вартістю подібних товарів, розмитнених раніше, не можна свідчити про зниження вартості та не є автоматичною підставою для збільшення митної вартості.
Колегія суддів також відхиляє посилання відповідача на неподання перекладу окремих документів, оскільки відповідно до статті 254 МК України митний орган вправі вимагати переклад лише у разі, якщо дані, що містяться у відповідному документі, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Водночас відповідач не обґрунтував, які саме відомості не могли бути перевірені без перекладу та яким чином відсутність перекладу вплинула на можливість визначення митної вартості за основним методом.
Не є достатньою підставою для коригування митної вартості й саме лише порівняння заявленої позивачем митної вартості з інформацією з баз даних митного органу щодо раніше оформлених товарів. Така інформація може бути лише підставою для поглибленої перевірки, але не замінює обов`язку митного органу довести подібність або ідентичність товарів, співставність умов поставки, обсягу партії, комерційних умов, виробника, характеристик товару та інших обставин, які впливають на ціну.
В оскаржуваному рішенні митниця не навела належного порівняння характеристик оцінюваного товару з товарами, митна вартість яких була використана як джерело інформації для коригування. Не наведено також обґрунтованих коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційний рівень, виробника та інші істотні параметри. За таких обставин застосування резервного методу є необґрунтованим і не відповідає вимогам статей 55, 57, 58 МК України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що наявність у митного органу сумнівів щодо повноти або достовірності окремих відомостей не позбавляє його можливості здійснювати митний контроль у передбачених законом формах, у тому числі після випуску товарів. Однак така можливість не звільняє митницю від обов`язку під час прийняття рішення про коригування митної вартості діяти виключно в межах та у спосіб, визначені Митним кодексом України, і довести наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує право відмовитися від застосування основного методу.
Отже, відповідач не довів наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, не підтвердив неможливості застосування основного методу та не обґрунтував правомірності переходу до резервного методу. За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів 04 вересня 2024 року №UA408000/2024/000454/2.
Відтак суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що працівники митного органу мали всі правові підстави для застосування першого методу визначення митної вартості товару за ціною договору. Однак відповідач безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та визначення митної вартості за резервним методом, що порушує встановлений законодавством порядок визначення митної вартості.
Коригування митної вартості як спосіб мінімізації шкоди державі від невірного декларування товарів має відповідати критеріям законності, викладеним у частині 2 статті 2 КАС України, вимоги якої при прийнятті оскаржуваного рішення не було дотримано.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товару від 04 вересня 2024 року №UA408000/2024/000454/2.
За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Чернівецької митниці залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Курко О. П.