ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9207/25	
Суддя І інстанції – Батрак І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Кальника В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3»
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» до Запорізької обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» звернулося з вищевказаним позовом до суду в якому, просило:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на промисловому майданчику № 2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Загорська, буд. 15;
зобов`язати відповідача видати позивачу дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на промисловому майданчику № 2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Загорська, буд. 15.
В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем безпідставно відмовлено у видачі дозволу з посиланням на «одну адресу» як підставу для відмови є безпідставним і суперечить чинному законодавству України, оскілки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та Порядку проведення робіт, пов`язаних з видачою дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку суб`єктів господарювання, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2023 №63), дозвіл на викиди видається щодо стаціонарних джерел викидів певного об`єкта. Нормативно-правові акти (постанова Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2023 № 63, наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 27.06.2023 №448, Закон України «Про охорону атмосферного повітря») не містять вимоги про отримання одного дозволу виключно за ознакою спільної поштової адреси. Зауважує, що межі промислового майданчика № 2 не збігаються з межами промислового майданчика 1, що підтверджується документами доданими до позовної заяви. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається. Наголошує, що ТОВ «МКК № 3» обґрунтовано розділяє свою діяльність на два промислові майданчики (промисловий майданчик № 1 – гірничний цех і промисловий майданчик № 2 – дробарно-сортувальний завод, який в свою чергу складається з дробарно-сортувальних цехів ДСЦ № 1 та ДСЦ № 2), які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Загорська, 15, з різними правовими підставами користування земельними ділянками, на яких вони знаходяться та різними видами діяльності, зазначеними в реєстраційних документах Товариства. Вважає, що ТОВ «МКК № 3» має законні підстави для отримання окремого дозволу щодо діяльності промислового майданчика № 2 (ІІ група) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Загорська, 15, оскільки його діяльність і правовий статус земельної ділянки суттєво відрізняються від промислового майданчика № 1.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ТОВ «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» звернулося із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі вказує на те, що відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається суб`єкту господарювання. Згідно з цією ж статтею, дозвіл видається на підставі документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів для конкретного об`єкта із визначеними стаціонарними джерелами. Аналогічно, пункт 2 Порядку проведення робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди (Постанова КМУ № 302), визначає, що дозвіл видається суб`єкту господарювання на об`єкт, який має стаціонарні джерела викидів. Жодна норма: ні Закону, ні Порядку №302, ні Інструкції, затвердженої наказом №448, не встановлює правила «одна адреса — один дозвіл». Як вбачається з документів доданих до позовної заяви, які були надані відповідачу для видачі відповідного дозволу, ТОВ «МКК № 3» розміщено на 2 (двох) промислових майданчиках: промисловий майданчик № 1 – гірничний цех і промисловий майданчик № 2 – дробарно-сортувальний завод, який в свою чергу складається з дробарно-сортувальних цехів ДСЦ № 1 та ДСЦ № 2, основним призначенням якого є виробництво щебеню різних фракцій. Відповідно пунктам 28-29 Порядку проведення робіт, пов`язаних з видачою дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку суб`єктів господарювання, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2023 р. № 63) ТОВ «МКК № 3» як суб`єкт господарювання, об`єкт якого: 1. промисловий майданчик № 1 – гірничний цех - належить до першої групи, відповідно дозвіл був отриманий в Міндовкілля за погодженням з Держпродспоживслужбою ще 14.10.2024р.; на промисловому майданчику № 1 відбуваються: вибухові роботи, які створюють залпові неорганізовані джерела викидів і неорганізовані викиди (робота пересувної техніки: завантаження гірничої маси екскаваторами в самоскиди, буріння свердловин), 2. промисловий майданчик № 2 – дробарно-сортувальний завод, який складається з цехів ДСЦ № 1 та ДСЦ № 2 належить до другої групи, відповідно дозвіл був отриманий в Департаменті екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, 10.06.2014р. На промисловому майданчику № 2 - стаціонарні джерела викидів (неорганізовані і організовані з газоочисним устаткуванням). Тому і звернення щодо отримання нового дозволу на промисловий майданчик № 2 відбувалося саме в порядку передбаченому для суб`єктів господарювання, об`єкти яких відносяться до другої групи. Рішення про відмову містить інформацію про те, що підприємство відноситься до першої групи в цілому, без розмежування промислових майданчиків (на промисловий майданчик № 1, який відноситься до І групи, і промисловий майданчик № 2, який відноситься до ІІ групи), і зроблено посилання на Порядок ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки та їх обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2022 № 1030 «Деякі питання ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки» (надалі – Порядок ідентифікації), зокрема на територіальну ознаку, адресу місцезнаходження. Промисловому майданчику № 1 присвоєна адреса підприємства: м. Запоріжжя, вул. Загорська, 15, оскільки на території гірничого видобутку, зважаючи на характер гірничих робіт, немає будівель та споруд, тобто не має нерухомого майна, за яким закріплюється адреса. Тому промисловий майданчик № 1 і промисловий майданчик № 2 мають єдину адресу підприємства: м. Запоріжжя, вул. Загорська, буд. 15. Відповідно до Порядку ідентифікації термін «одна адреса» застосовується для визначення, чи є об`єкт єдиним об`єктом підвищеної небезпеки. Посилання Департамент захисту довкілля Запорізької обласної у своєму листі про обґрунтування підстав відмови у видачі дозволу на «одну адресу» як підставу для відмови є безпідставним і суперечить чинному законодавству України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та Порядку проведення робіт, пов`язаних з видачою дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку суб`єктів господарювання, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2023 р. № 63), дозвіл на викиди видається щодо стаціонарних джерел викидів певного об`єкта. Нормативно-правові акти (постанова Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. № 302 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2023 р. № 63), наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 27.06.2023 № 448, Закону України «Про охорону атмосферного повітря») не містять вимоги про отримання одного дозволу виключно за ознакою спільної поштової адреси. У спірних правовідносинах ТОВ «МКК № 3» діяв добросовісно, послідовно та з урахуванням чинного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря та оцінки впливу на довкілля. Фактичні обставини справи підтверджують існування двох технологічно та функціонально відокремлених проммайданчиків, що здійснюють різні види господарської діяльності, відокремлений характер зазначених видів діяльності підтверджується проведенням окремих процедур оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»:
планована діяльність, яка відноситься до першої категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля – пункт 15 частина 2 стаття 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» (кар`єри та видобування корисних копалин відкритим способом, їх перероблення чи збагачення на місці на площі понад 25 гектарів - Проммайданчик №1 та планована діяльність, яка відноситься до другої категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, у тому числі згідно з: - пунктом 3 частини 3 статті 3 (перероблення корисних копалин, у тому числі збагачення) їх подальше перероблення - Проммайданчик №2. Навіть за наявності логістичного зв`язку між цими видами діяльності, кожен із проммайданчиків має власні виробничі процеси, окремі і різні джерела викидів, може здійснювати діяльність незалежно один від одного. Зокрема, Проммайданчик №1 має окремий проект санітарно-захисної зони, з урахуванням особливостей вибухових робіт, що додатково підтверджує його автономність і самостійність як об`єкта господарської діяльності. Не зважаючи на це, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що господарська діяльність на проммайданчику № 1 і № 2 є технологічно пов`язаною, здійснюється за однією фактичною адресою: м. Запоріжжя, вул. Загорська, 15 та на єдиному майновому комплексі, а отже належить до господарської діяльності, що здійснюється на одному об`єкті на який потрібно одержувати один дозвіл. Закон України «Про охорону атмосферного повітря» та Порядок №302 не містять норми, яка: зобов`язує об`єднувати різні виробничі майданчики в один об`єкт через спільну адресу; встановлює критерій 500 метрів; визначає відстань між земельними ділянками як підставу для видачі одного дозволу. Жодна норма закону не забороняє отримання окремого дозволу для окремого виробничого майданчика. Довільне тлумачення дозвільним органом законодавчих норм, призвело до незаконної відмови у видачі дозволу, а суд першої інстанції не розібравшись у ситуації, виніс незаконне рішення. Зауважує також на тому, що фактична відстань між координатами джерел викидів двох виробничих майданчиків становить близько 1 км, що свідчить про їх просторову відокремленість. Таким чином, спосіб вимірювання, застосований відповідачем, не є юридично правильним.
У письмових відзивах на апеляційну скаргу Запорізька обласна державна адміністрація та Департамент захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації просять відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено що відповідно до даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «МКК №3» (код ЄДРПОУ 25477298) 09.04.1998 зареєстровано в якості юридичної особи (дата запису 23.11.2005, номер запису:11031200000009678), видами діяльності якого є: 08.11 Добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю (основний); 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
Департамент захисту довкілля ЗОДА розглянув заяву, що надійшла через Центр надання адміністративних послуг м. Запоріжжя 03.09.2025 за № 49247/06-02/6 та зареєстрована в Департаменті від 04.09.2025 за № 69/02.1-13 та пакет документів, який долучено позивачем до неї, а саме:
1. документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ТОВ «МКК №32», в яких зазначається, що об`єкт (промисловий майданчик №2 – дробарно-сортувальний завод) знаходиться за адресою: вул. Загорська, 15, м. Запоріжжя, 69013 та належить до ІІ групи;
2. відомості про оцінку впливу на довкілля (лист ТОВ «МКК №3”» від 07.08.2025 №241);
3. лист Запорізької ОДА від 17.06.2025 № 07093/08-39 про відсутність звернень, зауважень та пропозицій громадян до оголошення про намір ТОВ «МКК №3» отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для проммайданчика, який розташований за адресою: вул. Загорська, буд. 15, м. Запоріжжя, 69013;
4. газета «Запорізькій пенсіонер» від 14.05.2025 № 20 (652), в якій опубліковано оголошення про намір ТОВ «МКК №3» отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - Дозвіл) для проммайданчика, який розташований за адресою: вул. Загорська, буд. 15, м. Запоріжжя, 69013.
29 вересня 2025 року ТОВ «МКК № 3» за вх. № 152 надійшли лист вих. № 08-39/3326 Запорізької ОДА від 24.09.2025 про опрацювання пакету документів для видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та розпорядження № 62-д голови Запорізької ОДА І. Федорова від 24.09.2025 про відмову у видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ТОВ «МКК № 3» відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11-1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».
В листі вих. № 08-39/3326 Запорізької обласної державної адміністрації від 24.09.2025 зазначено, що після розгляду вищезазначеного пакету документів встановлено недостовірні відомості, а саме:
відповідно до абзацу другого пункту 53 Порядку проведення робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку суб`єктів господарювання, які отримали такі дозволи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302 (далі – Порядок № 302), Міндовкілля веде облік суб`єктів господарювання, які отримали дозволи на викиди, в розрізі об`єктів першої, другої, третьої груп (залежно від того, до яких груп належать об`єкти суб`єктів господарювання) та областей, що підлягає публічному розміщенню на своєму офіційному веб-сайті щокварталу до 10 числа наступного місяця в електронній формі. В зазначеному реєстрі існує виданий Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України ТОВ «МКК №3» Дозвіл від 14.10.2024 № UA23060070010748330-І-0269, терміном дії по 14.10.2031, для об`єкта першої групи (проммайданчик №1 – гірничий цех), з зазначеним місцезнаходженням об`єкта: 69013, Запорізька область, Запорізький район, південно-східна окраїна м. Запоріжжя, територія Запорізької міської територіальної громади, вул. Загорська, 15.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», до першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп.
Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу на викиди, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, або через центри надання адміністративних послуг.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» об`єкт підвищеної небезпеки – єдиний майновий комплекс підприємства, що включає будь-які будівлі, виробництва (цехи, відділення, виробничі дільниці), окреме обладнання та джерела небезпеки, розташовані в межах території такого об`єкта, який за результатами ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки вважається об`єктом підвищеної небезпеки відповідного класу.
Суб`єкт господарювання ідентифікує об`єкти підвищеної небезпеки відповідно до Порядку ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки та їх обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2022 № 1030 «Деякі питання ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки» (далі – Порядок ідентифікації).
Згідно з абзацом четвертим пункту 2 Порядку ідентифікації об`єкти підвищеної небезпеки, що належать одному суб`єкту господарювання, але за територіальною ознакою мають різні адреси місцезнаходження, вважаються різними об`єктами підвищеної небезпеки.
Відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302 «Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи», зі змінами, Департаментом було надіслано документи на отримання дозволу до ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області для отримання відповіді щодо можливості (неможливості) видачі дозволу.
ГУ Держпродспоживслужба в Запорізькій області проінформувала про те, що правових підстав щодо розгляду документів, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у Головного управління не має.
Враховуючи вимоги статті 11-1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», а саме: на підставі виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання , недостовірних відомостей, відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 24.09.2025 №62-д, облдержадміністрація відмовляє у видачі Дозволу.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на промисловому майданчику № 2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Загорська, 15, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про охорону атмосферного повітря» від 16.10.1992 № 2707-XII (далі - Закон №2707-XII) спрямований, зокрема, на забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище та визначає правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря.
Регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами регламентовано положеннями ст. 11 Закону № 2707-XII, частиною 5 якої визначено, що Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу на викиди, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища або через центри надання адміністративних послуг.
Згідно із ч. 10 та 11 ст. 11 Закону № 2707-XII дозволи на викиди видаються за умови: неперевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки; неперевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; дотримання вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин.
У разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, впровадження заходів щодо скорочення викидів до зазначених дозволів вносяться зміни.
У свою чергу Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 № 2806-IV (далі - Закон №2806-IV) визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів.
Згідно з визначенням статті 1 Закону №2806-IV дозвільна (погоджувальна) процедура - сукупність дій, що здійснюються адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.
Частиною 3 ст. 2 Закону №2806-IV передбачено, що видача (відмова у видачі, припинення дії) дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про охорону атмосферного повітря».
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закон №2806-IV виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі документа дозвільного характеру або відмови у його видачі; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, анулювання документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа; дозвільного характеру у сфері господарської діяльності; перелік та вимоги до документів, які суб`єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.
У силу ч. 1-2 ст. 4-1 Закону №2806-IV порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 11 Закону № 2707-XII Кабінет Міністрів України постановою від 13.03.2002 № 302 «Про затвердження Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи» затвердив Порядок № 302 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №302), який встановлює єдиний механізм проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
За приписами п. 2 Порядку №302 дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам - підприємцям (далі - суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну. Дозвіл видається суб`єкту господарювання за формою, встановленою Міндовкіллям.
За приписами п. 3 Порядку № 302 суб`єкту господарювання, об`єкт якого відповідно до законодавства належить до першої групи, - Міндовкіллям за погодженням з Держпродспоживслужбою; суб`єкту господарювання, об`єкт якого відповідно до законодавства належить до другої або третьої групи, - обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища через дозвільні центри за погодженням з територіальними органами Держпродспоживслужби.
Суб`єкт господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, для отримання дозволу подає Міндовкіллю, а суб`єкт господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, - дозвільному центру у письмовій та в електронній формі документи, підготовлені відповідно до затвердженої Міндовкіллям Інструкції про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, а також вміщує в місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про намір отримати дозвіл із зазначенням адреси місцевої держадміністрації, до якої можуть надсилатися зауваження громадських організацій та окремих громадян. (п. 5 Порядку №302).
Враховуючи вимоги ст. 11-1 Закон №2707-XII, а саме: на підставі виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей, відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 24.09.2025 № 62-д, що додається, облдержадміністрацією відмовлено у видачі Дозволу Позивачу.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності. Зазначеною статтею також визначено першу та другу категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля.
За визначенням ст.1 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» планована діяльність - планована господарська діяльність, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище; планована діяльність не включає реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, розширення, перепрофілювання об`єктів, інші втручання в природне середовище, які не справляють значного впливу на довкілля відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», Законом України «Про охорону атмосферного повітря» іншими актами законодавства не передбачено, група об`єкта, для видачі дозволу на викиди співставна та/або залежить від категорії виду планованої діяльності та об`єкта, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля.
Таким чином, належність об`єкта до другої категорії виду планованої діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» не означає належність об`єкта до другої групи в розумінні Закон №2707-XII.
Відповідно до Закону України «Про охорону атмосферного повітря» викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу на викиди, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища (наразі Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України), або через центри надання адміністративних послуг, а об`єктів, які належать до другої або третьої груп – обласними державними адміністраціями.
Таким чином, дозволи на викиди для об`єктів першої групи видаються Мінекономіки, а другої та третьої груп – обласними державними адміністраціями.
Перелік виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування визначений Інструкцією про вимоги до оформлення документів, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, затвердженою наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 27.06.2023 № 448, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 серпня 2023 року № 1475/40531, містить вид виробництва «підземні гірські роботи і зв`язані з ними операції, відкрите добування корисних копалин з поверхні ділянки, що перевищує 25 га».
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «МКК №3» здійснює діяльність на родовищі Мокрянське, ділянка Правобережна, площа якої становить 88,48 га, що підтверджується спеціальним дозволом на користування надрами від 31.08.1998 № 1539, зі змінами 
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» об`єкт підвищеної небезпеки – єдиний майновий комплекс підприємства, що включає будь-які будівлі, виробництва (цехи, відділення, виробничі дільниці), окреме обладнання та джерела небезпеки, розташовані в межах території такого об`єкта, який за результатами ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки вважається об`єктом підвищеної небезпеки відповідного класу.
Як вірно встановлено судом першої інстанції видобування корисних копалин (граніту) відповідно до долученого позивачем до позовної заяви спеціального дозволу на користування надрами та його наступна переробка, є нерозривно пов`язаними в один технологічний ланцюг господарської діяльності ТОВ «МКК №3», оскільки продуктом (результатом господарської діяльності) є подрібнений та оброблений щебінь, пісок та суміші, що зазначено на вебсайті Позивача (https://www.karyer3.com/) , при цьому доводи апеляційної скарги з приводу того, що кожен із проммайданчиків має власні виробничі процеси, окремі і різні джерела викидів, може здійснювати діяльність незалежно один від одного зазначених висновків не спростовують, оскільки всі названі процеси охоплюються єдиною господарською діяльністю ТОВ «МКК №3».
За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарська діяльність на промислових майданчиках № 1 (гірничий цех) та № 2 (дробарно-сортувальний завод) є технологічно пов`язаною, такою, що здійснюється за однією фактичною адресою, а саме: вул. Загорська, 15, м. Запоріжжя, 69013 та на єдиному майновому комплексі, а отже, належить до господарської діяльності, що здійснюється на одному об`єкті, на який необхідно одержувати один Дозвіл.
Надаючи оцінку поняттю «промисловий майданчик» в частині визначення географічних координат суд першої інстанції виходив, що такі координати можуть бути визначені як будь-яка частина земної поверхні, у тому числі з усіма будівлями, цехами та іншими спорудами і є змінною величиною в залежності від масштабу розгляду будь-якої частини земної поверхні.
Крім того суд першої інстанції принагідно зауважив, що суб`єкт господарювання відповідно до вимог чинного природоохоронного законодавства України не наділений правом самостійно розділяти свою діяльність, що фактично здійснюється за одним і тим же фактичним місцезнаходженням на різні промислові майданчики.
У Дозволі від 14.10.2024 №UA23060070010748330-І-0269, терміном дії по 14.10.2031, для об`єкта першої групи (проммайданчик №1 – гірничий цех), з зазначеним місцезнаходженням об`єкта: 69013, Запорізька область, Запорізький район, південно-східна окраїна м. Запоріжжя, територія Запорізької міської територіальної громади, вул. Загорська, 15, виданим Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, а саме: на першій сторінці Додатку до Дозволу міститься інформація про місцезнаходження об`єкта за адресою: вул. Загорська 15, м. Запоріжжя.
На сторінках 7-8 Додатку до вказаного Дозволу, виданого для об`єкта першої групи, а саме: у п. 4 Перелік заходів щодо скорочення викидів, пп. 4 Заходи щодо охорони атмосферного повітря у разі виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, ліквідації наслідків забруднення атмосферного повітря (для об`єктів, які згідно з Порядком ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки та їх обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2022 № 1030 «Деякі питання ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки”, віднесені до об`єктів підвищеної небезпеки відповідного класу») зазначено місцезнаходження об`єкта підвищеної небезпеки: 69013, Запорізька область, Запорізький район, південно-східна окраїна м. Запоріжжя, територія Запорізької міської територіальної громади, вул. Загорська, 15.
Згідно з п. 14 розділу II Інструкції про вимоги до оформлення документів, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, затвердженої наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 27.06.2023 № 448, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 серпня 2023 р. за № 1475/40531, Перелік заходів щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, ліквідації наслідків забруднення атмосферного повітря розробляється для об`єктів, які згідно із законодавством віднесені до об`єктів підвищеної небезпеки відповідного класу (включені до Державного електронного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки), і надається за формою, наведеною у таблиці 10.2 додатка 10 до цієї Інструкції.
Отже за вищенаведених обставин, судом першої інстанції вірно зауважено, що позивач самостійно ідентифікував об`єкт, розташований за адресою: 69013, Запорізька область, Запорізький район, південно-східна окраїна м. Запоріжжя, територія Запорізької міської територіальної громади, вул. Загорська, 15 як об`єкт підвищеної небезпеки і об`єкт першої групи, що підтверджується інформацією, зазначеною на сторінках 7-8 Додатку до Дозволу.
В листі Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 08.11.2007 №12052/11/10-07 щодо роз`яснень у галузі охорони атмосферного повітря, офіційно оприлюдненому на офіційному вебпорталі Верховної Ради України (посилання на документ: https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v1205617-07#Text, роздрукований примірник додається), зазначено «відповідно до п. 5 Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 956, та листа-роз`яснення Мінекоресурсів від 21.08.2002 № 6767/16/3-8, у разі, коли відокремлені підрозділи знаходяться на відстані понад 500 метрів від основної території підприємства, вони вважаються окремими об`єктами і визначення координат проводиться для кожного об`єкта окремо. У разі, коли відстань між відокремленим підрозділом та основною територією не досягає 500 метрів, вони вважаються одним об`єктом і для нього визначаються координати. Ураховуючи зазначене, вважаємо, що суб`єкт господарювання (юридична особа або фізична особа-підприємець) отримує один дозвіл на викиди для відокремлених підрозділів, розташованих у межах одного населеного пункту у разі, коли відстань між відокремленим підрозділом та основною територією підприємства не досягає 500 метрів. У разі, коли відокремлені підрозділи знаходяться на відстані понад 500 метрів від основної території підприємства, суб`єкт господарювання отримує для кожного підрозділу дозвіл на викиди».
Відстань між промисловими майданчиками № 1 (гірничий цех) та № 2 (дробарно-сортувальний завод) ТОВ «МКК №3» є меншою за 500 м, що підтверджується ситуаційною картою-схемою, яка міститься на сторінці 30 документів, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та долучена позивачем до позовної заяви (викопіювання ситуаційної карти-схеми із позначенням відстані між промисловими майданчиками міститься в матеріалах справи), отже гірничий цех та дробарно-сортувальний завод є одним об`єктом, на який необхідно одержувати один Дозвіл, про що вірно зазначив суд першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги з приводу наявної фактичної відставні між координатами джерел викидів двох виробничих майданчиків становить близько 1 км. є неприйнятними.
Порядок ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 956 втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2022 № 1030, якою затверджено новий Порядку ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки та їх обліку (далі – Порядок ідентифікації).
Суб`єкт господарювання ідентифікує об`єкти підвищеної небезпеки відповідно до Порядку ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки та їх обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2022 № 1030 «Деякі питання ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки» (далі – Порядок ідентифікації).
Згідно з абз. 4 п. 2 Порядку ідентифікації об`єкти підвищеної небезпеки, що належать одному суб`єкту господарювання, але за територіальною ознакою мають різні адреси місцезнаходження, вважаються різними об`єктами підвищеної небезпеки.
Виходячи з системного аналізу Порядку ідентифікації та чинного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря суд першої інстанції вірно виснував, що об`єкти підвищеної небезпеки, що належать одному суб`єкту господарювання та за територіальною ознакою мають однакову адресу місцезнаходження, вважаються одним об`єктом підвищеної небезпеки і, відповідно, мають отримувати один дозвіл на викиди.
З урахуванням вищевикладеного, об`єкт - гірничий цех та дробарно-сортувальний завод ТОВ «МКК №3», який має одну адресу місцезнаходження, а саме: вул. Загорська, 15, м. Запоріжжя, 69013, тому є одним об`єктом підвищеної небезпеки та об`єктом першої групи, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Вказаними обставинами спростовуються доводи позивача про те, що Головне управління Держпраці у Запорізькій області своїм листом від 10.09.2019 вих. №08/02.6-21/7868 (далі - Лист) повідомило ТОВ «МКК №3» про те, що об`єкт не належить до об`єктів підвищеної небезпеки, оскільки не відповідає інформації, зазначеній у чинному Дозволі на викиди, виданому Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів від 14.10.2024 №UA23060070010748330-І-0269, терміном дії по 14.10.2031.
Крім того судом першої інстанції звернуто увагу на те, що Порядок ідентифікації було затверджено після надання листа. У зв`язку з цим, при підготовці зазначеного листа Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області не було враховано вимоги чинного Порядку ідентифікації, тому зазначений Лист може буде розглянутий як документ, що підтверджує факт належності чи неналежності об`єкта до об`єктів підвищеної небезпеки.
Лист Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 07.11.2023 №14/14-01.2/1468-23 про надання інформації щодо отримання дозволів на викиди суб`єктами господарювання, що мають два і більше посилання також містить посилання на пункт 2 Порядку ідентифікації.
Враховуючи вказані зміни законодавства суд першої інстанції вірно зазначив, що з 2007 року на всій території України, розмежування території на окремі об`єкти/промислові майданчики та відповідно визначення кількості Дозволів, які необхідно отримувати, здійснювалось відповідно до роз`яснень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища з урахуванням існуючих на період розгляду документів для видачі Дозволу на підставі положень Порядків ідентифікації), без урахування того, чи належить той чи інший об`єкт суб`єкта господарювання до об`єктів підвищеної небезпеки. З 2007 по 2023 роки критерієм розмежування на різні промислові майданчики – відстань, більша за 500 м, з 2023 по теперішній час – різне фактичне місцезнаходження об`єкта. 
Надаючи оцінку доводам позивача з приводу того, що Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації видано Дозвіл від 10.06.2014 № 2310137500-100, для об`єкта дробарно-сортувальний заводу як для об`єкта другої групи суд першої інстанції вірно врахував наступні обставини.
На першій сторінці Додатку до Дозволу, що додається, виданого Міністерством екології та природних ресурсів України від 25.03.2016 № 2310137500-64 для об`єкта - промислового майданчика № 1 ТОВ «МКК №3», гірський цех міститься інформація про місцезнаходження вказаного об`єкта за адресою: сел. Будівельник, Шевченківський район, м. Запоріжжя, 69013, що не суперечить місцезнаходженню об`єкта, зазначеному у спеціальному дозволі на користування надрами, долученому Позивачем до справи, однак відрізняється від місцезнаходження об`єкта – дробарно-сортувальний заводу, на які Департаментом видано дозвіл, як для об`єкта другої групи.
Отже, у раніше виданих Дозволах Міндовкіллям та Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації фактичне місцезнаходження об`єктів першої та другої групи не співпадали.
Спростовуючи доводи позивача з приводу того, що нормативно-правові акти (постанова Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2023 № 63), наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 27.06.2023 № 448, Закону України «Про охорону атмосферного повітря») не містять вимоги про отримання одного дозволу виключно за ознакою спільної поштової адреси, суд першої інстанції зазначив, що в Дозволі, виданому Міністерством та документах, поданих для отримання Дозволу в Департаменті тотожними є не поштова адреса, а фактичне місце розташування (фактична адреса) об`єкта, що відповідно до Порядку ідентифікації є одним об`єктом підвищеної небезпеки і, відповідно, потребує одержання одного Дозволу.
Відповідно до п. 7 Порядку №302 у разі зміни параметрів стаціонарних джерел, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, впровадження заходів щодо скорочення викидів до дозволів вносяться відповідні зміни шляхом отримання нового дозволу на викиди з урахуванням змін, що сталися на об`єкті.
Тобто, у випадку наявності певних змін у діяльності підприємства пов`язані із змінами у дозвільних документах, суб`єкт господарювання повинен отримати відповідний новий дозвіл.
Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для отримання Дозволу для стаціонарних джерел викидів дробарно - сортувального заводу суб`єкту господарювання необхідно подати до Мінекономіки відповідні заяву та пакет документів для видачі Дозволу для об`єкта, який розташований за адресою: вул. Загорська, 15, м. Запоріжжя, 69013 з урахуванням всіх стаціонарних джерел викидів (гірничого цеху та дробарно-сортувального заводу).
Вказані обставини справи свідчать про відсутність підстав для визнання протиправною відмови відповідача у видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на промисловому майданчику № 2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Загорська, буд. 15, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 16 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник