Дата документу 30.04.2026	Справа № 554/2818/26	
 	Провадження № 2-о/554/140/2026	

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
30 квітня 2026 року Шевченківський районний суд міста у складі:
головуючого судді – Савченко Л.І.,
за участю секретаря судового засідання – Титаренко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті,-
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Полтаві, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Москва, російська федерація.
В обґрунтування заяви вказала, що заявниця ОСОБА_1 з 02.01.1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Чоловік заявниці – ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Москва, російська федерація. ОСОБА_1 з 29.07.2024 року є особою з інвалідністю І-Б групи з ураження опорно-рухового апарату, у зв`язку з чим потребує постійної сторонньої допомоги. Вказану допомогу надає її єдиний син ОСОБА_3 , що стало підставою для отримання сином відстрочки від мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З 01 листопада 2025 року почали діяти нові правила оформлення та продовження відстрочки від мобілізації, згідно з якими відстрочка оформляється автоматично через за стосунок «Резерв+». Після цифровізації отримання/продовження відстрочки у заявниці виникла необхідність в отриманні від компетентних органів, а саме органів РАЦС, свідоцтва про смерть її чоловіка та внесенні відповідної інформації до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. В усній формі працівники РАЦС заявниці повідомили, що видати свідоцтво про смерть українського зразка та внести відповідну інформацію до Реєстру не представляється можливим, оскільки смерть її чоловіка настала на території російської федерації, з якою будь-які дипломатичні відносини та зв`язки розірвані через збройну агресію. З цих підстав, заявниця змушена звернутися до суду із вказаною заявою.
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження.
У судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала (а.с.24).
Представник заявника ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву про розгляд справи без участі заявника та її представника, заявлені вимоги повністю підтримує та прохає їх задовольнити (а.с.41).
Представник заінтересованої особи Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не з`явилася, прохала розглядати справу за відсутності представника (а.с.25).
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Москва, Росія, помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України, про що 12 серпня 2003 року Тверським відділом РАЦС м.Москва видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 3970 (а.с.7).
Заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що вбачається із Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 01 січня 1988 року Міським палацом шлюбів м.Полтави, а/з № 5 (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_3 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , про що видане Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане 04 серпня 1989 року відділом РАЦС Київського райвиконкому, а/з № 1012 (а.с.9).
З відповіді Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 11.03.2026 року № 65/22.20-9 вбачається, що відділом розглянуті документи, подані для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Москва, однак провести державну реєстрацію смерті останнього не вбачається можливим, так як документи із зазначеним місцем реєстрації актів цивільного стану, зберігають в архівах ЗАГС російської федерації, а дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах Законом України від 01.12.2022 року № 2783-ІХ зупинено. До заяви не додано жодного документа встановленої форми про смерть виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи у певний час або про оголошення її померлою, що суперечить ч.1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (а.с.32-34).
Положенням ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Положенням п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Цивільний процесуальний кодекс України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦС у можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Разом з тим, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів», Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерацією і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Так, Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 у справі № 643/8133/23 «погодився з рішенням судів про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті на території іноземної держави , виснувавши, що станом на день розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Установивши, що свідоцтво про смерть видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявника, підстав для встановлення факту смерті немає».
Відповідно до матеріалів справи, факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, у м.Москва, російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. 12 серпня 2003 року Тверським відділом РАЦС м.Москва видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 3970, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що свідоцтво про смерть видане на території м.Москва, російської федерації, є таким, що видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої помер чоловік заявниці, а відтак відсутні підстави для встановлення факту смерті.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 18, 247,263, 265, 315-319, 354 ЦПК України
У Х В А Л И В:
У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Полтаві, та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Москва, російська федерація – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.
Повний текст рішення складено 30.04.2026 року.

Суддя          Л.І.Савченко