20.05.26
22-ц/812/969/26
Провадження № 22-ц/812/969/26 Суддя першої інстанції Щеглова Я.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 травня 2026 року м. Миколаїв Справа № 489/1145/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Лівшенку О.С.,
за участі представниці позивачки – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_4 , на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2025 року, повне судове рішення складено 28 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Щеглової Я.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2025 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, вимоги якого уточнила в подальшому, до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дітей.
Позов обґрунтовано тим, що 06 серпня 2004 сторони зареєстрували шлюб і мають двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2023 року шлюб між сторонами був розірваний. Діти зареєстровані разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , після початку повномасштабного вторгнення проживають в Італії.
Судовим наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2023 року у справі № 489/5451/23 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів. У інших витратах на дітей відповідач участі не бере.
Водночас позивачка власними силами несе додаткові витрати на розвиток здібностей їх з відповідачем дітей.
20 жовтня 2025 року надійшла заява позивачки, подана її представником – адвокатом Родіоновою В.Є., у якій ОСОБА_3 зазначала, що не підтримує позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на сина у розмірі 119 027,20 грн за заняття парусним спортом та просила у цій частині вимог залишити їх без розгляду, оскільки бажає ці питання врегулювати мирно з відповідачем. В іншій частині вимог позов підтримує повністю. 
Так, просила стягнути 50% додаткових витрат, на розвиток дітей, а саме:
-витрати сина на навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті за перший семестр 9 350 грн та за 2 семестр навчання 9 350 грн;
Загалом на суму 18 700 грн.
-витрати за заняття доньки англійською мовою курс «Магістр» з вересня 2023 року по жовтень 2024 року в розмірі 15 500 грн;
-витрати за заняття доньки на курсах музики у розмірі 23 716.80 грн;
- витрати за заняття доньки на курсах англійської мови за квітень 2025 року у розмірі 1 500 грн, травень 2025 року у розмірі 1 500 грн, червень 2025 року у розмірі 1 500 грн;
-витрати за курси доньки з французької мови від 11 червня 2025 року у розмірі 2 110.55 грн, за січень 2025 року у розмірі 1 407.04 грн, за лютий 2025 року у розмірі 2 814.07 грн;
- витрати на доньку за англійську мову 18 лютого 2025 року у розмірі 1 500 грн;
- Витрати за заняття доньки на курсах італійської мови 13 листопада 2024 року у розмірі 5 440 грн, за 05 лютого 2025 року у розмірі 8 704 грн;
-Витрати за танцювальні заняття доньки в аматорській спортивній організації за 2023-2024 роки у розмірі 26 112 грн.
Загалом на суму 90 397.42 грн.
Загальна сума вищезазначених додаткових витрат на обох дітей складає – 109 097.42 грн.
Сторони не досягли згоди щодо додаткових витрат на розумовий і фізичний розвиток дітей. На звернення позивачки щодо матеріальної допомоги та розподілу витрат, пов`язаних з навчанням дітей, відповідач не реагує. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь 50% додаткових витрат на розвиток дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 01 січня 2023 року по 18 лютого 2025 року у розмірі 54 548.71 грн.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що в розумінні статті 185 СК України витрати позивачки на оплату занять дочки сторін ОСОБА_7 на курсах з італійської, англійської та французької мови, заняттях музикою та танцями не можуть вважатися витратами на розвиток особливих здібностей дитини, або були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання, а тому не вважаються додатковими витратами.
Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення додаткових витрат на дітей, зазначивши, що сплачені аліменти є достатніми для забезпечення їх потреб, що суперечить вимогам законодавства.
Суд першої інстанції фактично ототожнив аліменти з додатковими витратами, що є неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Додаткові витрати на дітей у даній справі носять регулярний, системний характер, спрямовані на розвиток здібностей дітей та продовжуються на момент розгляду справи. 
Донька систематично відвідує заняття з іноземних мов, музики, танців, спорту. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність погодження зазначених витрат з відповідачем. 
Попередньо, до розірвання шлюбу, позивачкою із відповідачем було узгоджено всі витрати, а також обговорено всі заклади, які відвідували діти. До розірвання шлюбу, відповідач в повній мірі приймав участь у розвитку дітей. 
Відповідач був обізнаний про всі витрати на дітей, тривалий час добровільно брав участь у їх оплаті, що підтверджується наданими ним же банківськими виписками, в яких містяться платежі за навчання, розвиток та інші потреби дітей до розірвання шлюбу. 
Таким чином, твердження про відсутність погодження витрат не відповідає фактичним обставинам справи, які свідчать про протилежне, що виключає можливість вважати їх одноосібним рішенням позивачки. 
Суд не врахував, що частина витрат на дитину має повсякденний характер (харчування, побутові потреби, транспорт тощо) та не завжди підтверджується окремими документами, однак є об`єктивно необхідною.
Суд першої інстанції не дослідив фактичний обсяг витрат на дітей та не співставив його із розміром аліментів. 
Не надано належної оцінки: банківським випискам, характеру витрат, системності витрат, участі відповідача до розірвання шлюбу.
Суд також не врахував, що частина витрат здійснюється готівкою, що є звичайною практикою та не завжди підтверджується квитанціями.
Відмова у стягненні додаткових витрат фактично обмежує право дітей на розвиток.
Суд першої інстанції фактично ототожнив недоведеність окремих обставин із відсутністю підстав для стягнення додаткових витрат, не врахувавши, що наявні у справі докази підтверджують сам факт здійснення витрат на утримання та розвиток дитини. 
Суд не надав належної оцінки сукупності доказів, їх взаємозв`язку та системному характеру витрат, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для їх стягнення.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2004 року.
Рішенням Ленінського (наразі Інгульського) районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2023 року у справі № 489/5389/23 шлюб між сторонами був розірваний.
Сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з матір`ю зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , та, з огляду на переклад декларації про реєстрацію місця проживання, з травня 2022 року ОСОБА_3 перебуває з дітьми у м. Сан Ремо Республіки Італія.
На підставі судового наказу Ленінського (наразі Інгульського) районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2023 у справі № 489/5451/23 з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дітей.
Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати, складеного військовою частиною НОМЕР_1 від 10 квітня 2025 року, з листопада 2023 року з грошового забезпечення ОСОБА_5 утримується 33,33% на виконання судового наказу № 2-н/489/1274/23 (489/5451/23) від 25 вересня 2023 року.
На підтвердження понесених додаткових витрат позивачка надала платіжні інструкції, у яких платником зазначена ОСОБА_3 , а отримувачем – ОСОБА_8 , призначення платежу «оплата за навчання французької мови ОСОБА_7 »:
- за січень від 16 січня 2025 року на суму 1 407,04 грн;
- за лютий від 05 лютого 2025 року на суму 2 814,07 грн;
- від 11 червня 2025 року на суму 2 110,55 грн.
Також позивачем надані:
- платіжні інструкції, у яких платником зазначена ОСОБА_3 , а отримувачем – ОСОБА_9 ФОП, призначення платежу «оплата ОСОБА_7 за березень» від 18 лютого 2025 року на суму 1 500 грн;
- довідка ФОП ОСОБА_10 про оплату курсів іноземних мов «Магістр» від 09 жовтня 2024 року. Згідно з цією довідкою ОСОБА_3 внесла оплату за навчання її доньки ОСОБА_7 на курсах іноземних мов «Магістр» з вересня 2023 до жовтня 2024 року включно у розмірі 15 500 грн;
- платіжні інструкції, у яких платником зазначена ОСОБА_3 , а отримувачем – ОСОБА_9 , призначення платежу «оплата ОСОБА_7 курси англійської…» від 26 березня 2025 року за квітень, від 29 квітня 2025 року за травень, від 26 травня 2025 року за червень на суму 1 500 грн кожна.
Згідно із перекладом заяви голови аматорської спортивної асоціації «Танець в русі» (Сан-Ремо) Сімони Товолі від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_3 у 2023 та 2024 роках сплатила членські внески асоціації за уроки танців доньки ОСОБА_7 на загальну суму 600 євро (а. с. 30зв-31).
З перекладу документу інтернет-банкінгу від 30 червня 2025 року встановлено, що ОСОБА_3 здійснила переказ на користь ОСОБА_11 за курси музики для ОСОБА_12 за місяці травень, червень, липень 2025 року у загальному розмірі 480 євро.
В контексті доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції в частині вирішення вимог позову апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 посилалася на те, що у зв`язку із відвідуванням дочкою уроків танців, курсів музики та уроків вивчення іноземних мов на платній підставі нею сплачено кошти за ці послуги, що розцінюються позивачкою як додаткові витрати, що підлягають сплаті відповідачем.
Між тим, з огляду на наведені норми матеріального права та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відвідування занять танців, уроків музики та вивчення іноземних мов є різновидом дозвілля дитини та не відносяться до особливих обставин, передбачених статтею 185 СК України, ці витрати є витратами, які компенсуються за рахунок сплачених аліментів. При цьому суд виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами або особливою схильністю дитини до занять танцями, музикою та вивченням іноземних мов. Позивачкою не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання доньки. 
Саме пособі відвідування зазначених занять, не може вважатись розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачкою не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дочкою таких занять , а саме відповідач таку домовленість заперечує.
Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач був обізнаний про всі витрати на дітей, тривалий час добровільно брав участь у їх оплаті, що підтверджується наданими ним же банківськими виписками, в яких містяться платежі за навчання, розвиток та інші потреби дітей до розірвання шлюбу, відхиляються апеляційним судом, оскільки представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду категорично заперечував, що надавав позивачці згоду та оплачував зазначені витрати на дочку та пояснив, що до розлучення сторін, відповідач передав позивачці свою картку, оскільки вона на початку військового вторгнення рф на територію України виїхала за кордон з дітьми, а тому вона самостійно витрачала грошові кошти. Такі обставини підтверджуються банківською випискою з карткового рахунку відповідача про рух коштів, з якої встановлено, що карткою користувалися за межами України. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували ці обставини. 
Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, залежно від особистих, індивідуальних особливостей дитини. Таких особистих, індивідуальних особливостей у дочки позивачкою не доведено, а судом не встановлено.
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, повно встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела наявності особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , поданої представницею - адвокаткою Родіоновою В.Є. про те, що схильність доньки до поглибленого вивчення іноземних мов, захоплення танцями та музикою є позитивним фактом, який має враховуватися, як особлива обставина, що потребує додаткових матеріальних витрат, є необґрунтованими, оскільки заняття з репетиторами для вивчення іноземних мов, зацікавленість дитини танцями та музикою не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачкою не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких занять.
Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дочки сторін у зв`язку з їх недоведеністю.
Щодо підтриманих ОСОБА_3 позовних вимог про стягнення додаткових витрат, що витрачені позивачкою на оплату навчання сина сторін для отримання професійної освіти у Харьківському національному автомобільно-дорожньому університеті за перший та другий семестри у розмірі 18 700 грн, то треба зазначити, що суд першої інстанції не розглянув ці вимоги ОСОБА_3 та відповідного рішення в цій частині не ухвалив, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити законність оскаржуваного рішення в цій частині. 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини 2 вказаної статті).
Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді касаційної інстанції апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 , поданої представницею - адвокаткою Родіоновою В.Є., то понесені заявником судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_4 , залишити без задоволення. 
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 20 травня 2026 року.