Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

26 травня 2026 р. № 520/4970/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення майнової шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) кошти в сумі 62 516, 35 грн (шістдесят дві тисячі п`ятсот шістнадцять грн тридцять п`ять коп) в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем були безпідставно набуті кошти, із відсутністю правових підстав для отримання грошових виплат у загальній сумі 62 516, 35 грн (шістдесят дві тисячі п`ятсот шістнадцять грн тридцять п`ять коп), які в добровільному порядку сплачені відповідачем не були, а отже підлягають стягненню в судовому порядку.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався, у встановлений строк документи до суду не надходили.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивач мобілізована з 30.11.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 та зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 172 від 17.05.2025 року молодшого сержанта ОСОБА_2 , медична сестра урологічного відділення клініки урології (та гінекології) було відряджено до військової частини НОМЕР_4 з 17 травня 2025 року до окремого розпорядження з метою підготовки (до підготовки), виконання бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 313 від 01.09.2025 року молодший сержант ОСОБА_3 прибула до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
Згідно рапорту начальника клініки урології (та гінекології) військової частини НОМЕР_1 полковника медичної служби ОСОБА_4 від 15.09.2025, стало відомо, що 15.09.2025 року що молодший сержант ОСОБА_3 не прибула на добове чергування.
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.09.2025 року № 265 було призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до самовільного залишення місця служби, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог пункту 9 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (надалі – Порядок проведення службового розслідування), були відібрані пояснення.
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.09.2025 року № 241 «Про результати службового розслідування» встановлено, що своїми неправомірними діями молодший сержант ОСОБА_1 , порушила вимоги ст.ст. 11, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов`язують військовослужбовців свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися правил ввічливості й поведінки, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, а також допустила порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, щодо додержання Конституції та законів України, Військової присяги, неухильного виконання вимог статутів та наказів командирів, особистого недопущення негідних вчинків, допустила самовільне залишення місця несення служби, під час виконання обов`язків військової служби під час дії воєнного стану.
За час відсутності молодшого сержанта ОСОБА_1 призупинено нарахування виплати всіх видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 5 Розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року N260 молодшого сержанта ОСОБА_1 , позбавлено премії у повному обсязі за вересень 2025 року.
Відповідно до п. 14 розділу XXXI Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року N260, не включати молодшого сержанта ОСОБА_1 , до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди в розмірі 100,0 тис. грн., або 30,0 тис. грн. за вересень 2025року.
Відповідно до повідомлення командира військової частини НОМЕР_4 , яке надійшло на адресу військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2025 року N27084 молодший сержант ОСОБА_1 з 26.06.2025 року по 06.07.2025 року самовільно залишила частину та місце несення служби.
Протягом відсутності з причини самовільного залишення частини, що підтверджується повідомленням командира військової частини НОМЕР_4 від 16.09.2025 року N27084, матеріалами службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 25.08.2025 року N4299 «Про результати службового розслідування», молодшому сержанту ОСОБА_1 нараховувалось та було виплачено грошове забезпечення за період з 26.06.2025 року по 06.07.2025 року, в порушення вимог п.15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року N260, нарахована і виплачена премія та одноразова винагорода на період дії воєнного стану у червні та липні 2025 року порушення вимог п.15 розділу XXXIV, п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року N?260.
Відповідно до довідки про переплачене грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_1 , встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено переплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди за період з 26.06.2025 року по 06.07.2025 року у розмірі 62 516, 35 грн, у зв`язку із виявленням факту самовільно залишення місця служби в умовах правового режиму воєнного стану.
Оскільки відповідачем не відшкодовані кошти в сумі 62 516, 35 грн (шістдесят дві тисячі п`ятсот шістнадцять грн тридцять п`ять коп) в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011).
Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
На підставі ч. 1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч. 4 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.
Згідно з приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
При цьому, суд встановив, що військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено переплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди за період з 26.06.2025 року по 06.07.2025 року у розмірі 62 516, 35 грн, у зв`язку із виявленням факту самовільно залишення місця служби в умовах правового режиму воєнного стану.
Вказане підтверджено довідкою щодо надлишково сплачених грошових коштів ОСОБА_1 за період з 26.06.2025 по 06.07.2025 року.
Так, відповідно до акту службового розслідування, ОСОБА_3 порушила вимоги, передбачені абзацами 2, 3, 4 статті 11, абзацом 9 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацом 2 статті Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця зобов`язання свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, не допускати негідних вчинків та протиправних дій. Вчиненню правопорушення сприяли низькі морально-ділові якості, особиста безвідповідальність, низька військова дисципліна молодшого сержанта ОСОБА_1 . Медична сестра військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_3 добровільно надала письмові пояснення в яких повністю визнала свою провину. Службовим розслідуванням встановлено, що медична сестра відділення урології клініки урології (та гінекології) військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_3 близько 10.00 26.06.2024, самовільно залишила місце несення служби розташоване в стабілізаційному пункті медичної роти військової частини НОМЕР_4 в населеному пункті АДРЕСА_2 , чим порушила вимоги абзаців 2, 3 статті 11, абзацу 9 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Крім того, в діях молодшого сержанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, які полягають у самовільному залишенні місця служби, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
Таким чином, вважає, що відповідач діяв недобросовісно, як наслідок, виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення за вищевказаний період.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 коштів в сумі 62 516, 35 грн (шістдесят дві тисячі п`ятсот шістнадцять грн тридцять п`ять коп) в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 14, 243. 244, 245, 246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення майнової шкоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) кошти в сумі 62 516, 35 грн (шістдесят дві тисячі п`ятсот шістнадцять грн тридцять п`ять коп) в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 26 травня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях