Справа № 645/57/26
Провадження № 2/645/1196/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року         місто Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Костіної І.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бугай К.О.,
представника відповідача –Васькова О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Немишлянського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів,
встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів, в якому просить визнати, що грошові кошти у сумі 85 653,00 грн. отримані КП « ХТМ» від позивача є безпідставно набутими та стягнути з КП «ХТМ» на її користь 85 653 ,00 грн. –безпідставно набутих коштів, інфляційні втрати, 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є колишнім власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 23.02.2022 фактично не проживала у квартирі та не користувалася послугами з постачання теплової енергії і гарячої води, що підтверджується виїздом за кордон та відповідними документами. Незважаючи на відсутність фактичного споживання, КП «Харківські теплові мережі» здійснювало нарахування платежів. У відповіді КП «ХТМ», наданій на звернення, підприємство визнало, що архівні дані індивідуального лічильника теплової енергії частково відсутні; зазначило, що не має можливості надати висновок щодо фактичного споживання за значний період часу; підтвердило, що значна частина нарахувань здійснювалася на підставі показань загальнобудинкового лічильника; повідомило про проведення часткового коригування нарахувань. Тобто відповідач фактично визнав неможливість підтвердити обсяг спожитих послуг у повному обсязі. Разом з тим, за відсутності доведеного споживання, з неї продовжували вимагати сплату так званої «заборгованості». З метою здійснення продажу квартири та укладення договору купівлі-продажу, позивач була вимушена сплатити на користь КП «ХТМ» грошові кошти у розмірі 85 653,00 грн, що підтверджується квитанцією про оплату.
Дана оплата була здійснена не добровільно, а під примусом обставин, оскільки без її проведення було неможливо завершити нотаріальну угоду. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення на її користь безпідставно набутих коштів.
Ухвалою суду від 19.01.2026 року справу прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
18.02.2026 року до суду через підсистему « Електронний суд» від представника відповідача КП « ХТМ»-Васькова О.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає вказану позовну заяву необґрунтованою положеннями законодавства, а позовні вимоги не підтвердженими достатніми та допустимим доказами.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача посилається на відсутність заходів досудового врегулювання спору стороною позивача, а саме відсутності акту-претензії у відповідності до ст. 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, позивач не зазначає які дії не були виконані відповідачем, що є порушенням положень законодавства, якими передбачений такий обов`язок, або які дії були виконані з порушенням порядку або вимог передбачених законодавством та в чому полягає протиправність отриманої плати за надані комунальні послуги. Позивачем не надано доказів неправомірності нарахованої вартості наданих комунальних послуг. Оплата послуг є обов`язком споживача комунальних послуг. Відсутність обов`язку по внесенню плати може бути підтверджена лише відсутністю самої послуги, але належних та достовірних доказів позивачем не надано. Згідно з п.п. 12 п. 45 Правила № 830, споживач зобов`язаний надавати виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, покази наявних приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, у порядку та строки, визначені договором. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Причиною виникнення заборгованості у сумі зазначеній позивачем, як таку що була змушена оплатити на день продажу квартири, є невиконання споживачем своїх обов`язків за вимогами законодавства. Перерахунок відбувся після надання показань. Також, представник відповідача просив поновити строк на подання відзиву на позовну заяву.
Від позивача ОСОБА_1 18.02.2026 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що поданий відповідачем відзив є формальним, ґрунтується переважно на загальних нормах законодавства та не містить жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували фактичне споживання теплової енергії позивачем у спірний період, а також правомірність отримання відповідачем грошових коштів у сумі 85 653 грн. Відзив не спростовує обставин, викладених у позовній заяві, та не заперечує ключові факти, встановлені самим відповідачем у його офіційних листах. Посилання відповідача на відсутність акту-претензії відповідно до ст. 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є безпідставним та неприйнятним оскільки предметом даного спору є стягнення безпідставно набутих коштів (ст. 1212 ЦК України), а не спір щодо якості послуги. Чинне законодавство не встановлює обов`язкового досудового порядку врегулювання спорів про повернення безпідставно отриманих коштів. Крім того, Відповідач не надав суду: жодного акту обліку теплової енергії саме по квартирі позивача, розрахунку, що підтверджує фактичний обсяг споживання та жодного доказу проживання позивача у спірний період. Факт оплати не є підтвердженням законності нарахувань, а відповідно до усталеної судової практики вимушена оплата не свідчить про згоду з боргом. При вирішенні питання щодо поновлення строку подання відзиву покладається на розсуд суду. 
25.03.2026 року від представника відповідача КП « ХТМ»-Васькова О.Ю. надійшли пояснення до відзиву, відповідно до яких представник відповідача вказує, що 22.05.2025 було виконано розпломбування теплолічильника, який встановлено у квартирі АДРЕСА_2 , з метою проведення його повірки, також були зняті архівні дані. Вказаний прилад обліку пройшов чергову повірку 28.05.2025 після чого, 05.06.2025 було проведено його опломбування. За результатом аналізу архівних даних було встановлено, що прилад обліку теплової енергії знаходиться у робочому стані. Можливе проведення нарахувань за спожиту теплову енергію відповідно до показань приладу обліку теплової енергії за період з 15.06.2023 до 22.05.2025. У червні 2025 року було проведене коригування нарахувань за послугу з постачання теплової енергії відповідно до показаній індивідуального приладу обліку теплової енергії встановленого на квартиру АДРЕСА_3 за період з жовтня 2023 року до квітня 2025 року. Нарахування за послугу з постачання теплової енергії за період з 16.12.2021 до 14.06.2023 були проведені відповідно до показань загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії. Крім того, 02.04.2025 Фрунзенським районним судом м. Харкова видано судовий наказ № 645/2049/25 (копія додається) про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості у сумі 76 498,79 грн., який набрав законної сили 18.04.2025. Судовий наказ Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 № 645/2049/25 було пред`явлено до примусового виконання до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 645/2049/25 постановою від 27.11.2025. Після оплати заборгованості за судовим наказом № 645/2049/25, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, отримання стягувачем коштів присуджених за судовим рішенням не може вважатись безпідставним набуттям коштів.
Від позивача ОСОБА_1 26.03.2026 року до суду надійшли заперечення на пояснення відповідача, в яких позивача зазначає, що виданий судового наказу не підтверджує фактичного обсягу споживання теплової енергії; правомірності нарахувань та обґрунтованості суми заборгованості. Факт виконання судового наказу та сплати грошових коштів не виключає можливості їх подальшого оскарження у разі відсутності правових підстав для їх стягнення. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне споживання теплової енергії позивачем у спірний період. Наданий відповідачем розрахунок є внутрішнім документом та не містить належного підтвердження вихідних даних. Такий розрахунок не може вважатися належним доказом, оскільки не підтверджує фактичне споживання послуги позивачем.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі , позовні вимоги підтримую та просить ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами.
Представник відповідача Васьков О.Ю. у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити з підстав, викладених у відзиві та поясненнях
Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами.
З відповіді №2223941 від 09.01.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору купівлі –продажу квартири від 18.12.2025 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивач продала квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.3).
Згідно квитанції № 16 від 02.12.2025 року позивач ОСОБА_2 сплатила через ОСОБА_4 на реквізити Немишлянського ВДВС у місті Харкові кошти у розмірі 85 633,00 грн. за ВП або АСВП №79687907 ( а.с.4)
На підтвердження зміни прізвища позивач надала копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , відповідно до якої позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » ( а.с.7).
З наданої позивачем копії відповіді КП « ХТМ» від 13.11.2025 13-52/9072, вбачається, що 22.05.2025 року представником управління контролю обліку теплопостачання та засобів вимірювання було виконано розпломбування теплолічильника, який встановлено у квартирі АДРЕСА_2 , з метою проведення його повірки, також були зняті архівні дані. Вказаний прилад обліку пройшов чергову повірку 28.05.2025 після чого 05.06.2025 було проведено його опломбування. За результатом аналізу архівних даних було встановлено, що прилад обліку теплової енергії знаходиться у робочому стані. Можливе проведення нарахувань за спожиту теплову енергію відповідно до показань приладу обліку теплової енергії за період з 15.06.2023 до 22.05.2025. У червні 2025 року було проведене коригування нарахувань за послугу з постачання теплової енергії відповідно до показаній індивідуального приладу обліку теплової енергії встановленого на квартиру АДРЕСА_3 за період з жовтня 2023 року до квітня 2025 року. Нарахування за послугу з постачання теплової енергії за період з 16.12.2021 до 14.06.2023 були проведені відповідно до показань загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії ( а.с. 5).
Представником відповідача до пояснень долучено: 
–копію судового наказу від 02.04.2025 року по справі № 645/2049/25 виданого Фрунзенським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , заборгованості за комунальні послуги в сумі 76 498,79 грн, з яких: 63 190, 96 грн – заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.02.2018 року по 31.01.2025 року; 940,80 грн – заборгованість за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 року по 31.01.2025 року; 11 821,75 грн – заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 01.02.2018 року по 31.01.2025; 545,28 грн.- заборгованість за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.01.2025 року; 
–копію постанови про відкриття виконавчого ВП № 79687907 від 27.11.2025 року за заявою стягувача про примусове виконання судового наказу № 645/2049/25.
–копію постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №79687907 від 03.12.2025 року у зв`язку з сплатою боргу та виконавчих витрат в повному обсязі ( а.с.53-55).
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Як вбачається з частин 1, 3 статті 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.. 
Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За приписами п.5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія-товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Споживач теплової енергії- фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Тобто регулювання відносин здійснюється щодо постачання теплової енергії, яка призначена для купівлі- продажу. Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
За Правилами користування теплової енергії від 03.10.2007 № 1198 споживач теплової енергіє є фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, або юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно договору.
КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182.
Приписами ст. 67 ЖК України унормовано, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Згідно зі ст. 87 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
В позовній заяві позивач посилається на ст.1212ЦК України, як на правову підставу для стягнення коштів з відповідача.
Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 910/1238/17).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).
Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17).
Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/16334/19.
Враховуючи з аналізу зазначених норм та враховуючи вказані висновки Верховного Суду, відповідно до п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України, положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.
Суд, дослідивши докази по справі, встановив, що грошові кошти у розмірі 85 633,00 грн. сплачені позивачем відповідно до квитанції № 16 від 02.12.2025 року, на підставі виконавчого провадження про примусове виконання судового наказу № 645/2049/25 за заявою КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за комунальні послуги з ОСОБА_2 .
Згідно долученої копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження виданої державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Г. Єрмак з примусового виконання судового наказу № 645/2049/25 борг за виконавчим документом, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі.
Позивачем не надано доказів звернення з заявою про скасування вказаного судового наказу. 
Таким чином, на підставі досліджених доказів, судом не встановлено безпідставності набуття коштів КП «Харківські теплові мережі», оскільки грошові кошти сплачені позивачем на підставі виданого судового наказу від 02.04.2025 року по справі № 645/2049/25 за заявою КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за комунальні послуги.
За таких обставин, при наявності судового наказу, який не був скасованим, та на підставі якого відбулось примусове виконання, суд не знаходить передбачених законом підстав для стягнення з відповідача сплачених позивачем сум як таких, що безпідставно отримані КП «Харківські теплові мережі» в розмірі 85 653,00 грн.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог на надано жодних належних та достатніх доказів безпідставного отримання коштів відповідачем, на які посилається позивач. 
Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.
Відповідно до вимог частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 79-80, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,
вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів- відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні скороченого судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», ЄДРПОУ 31557119, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11.

Повний текст рішення складено 15.05.2026 року.

Суддя          І.Г.Костіна