ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2295/26 Справа № 209/9695/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікоза В`ячеслав Олександрович, 
на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 вересня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
18.12.2024 року до Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №43209-01/2024 в розмірі 26731,55 грн, яка складається з: 8225 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 18506,55 грн - сума заборгованості за відсотками, та судові витрати.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 28 січня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір № 43209-01/2024, який було підписано електронним підписом відповідача. 20 червня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20062024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 43209-01/2024 від 28 січня 2024 року у сумі 26731,55 грн, з яких: 8225 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 18506,55 грн – сума заборгованості за відсотками. Таким чином, позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором на загальну суму 26731,55 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором №43209-01/2024 від 28 січня 2024 року в розмірі 26731 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять одна) гривня 55 копійок, з яких: 8225 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 18506,55 грн - сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати на плату судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
19.11.2025 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікоза В`ячеслав Олександрович, надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 вересня 2025 року в повному обсязі з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позову та з покладенням судових витрат на позивача.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що надані Позивачем документи не підтверджують факт отримання Відповідачем коштів у розмірі зазначеному у позовній заяві на підставі кредитного договору №43209-01/2024 від 28.01.2024 року та паспорту споживчого кредиту та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем.
Укладений 28.01.2024 року кредитний договір, за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ «Алекс Кредит» не мало права визначати проценту ставку у розмірі (2,5%), оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.
На думку відповідача, позивачем не доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором №43209-01/2024 від 28.01.2024 року, де позичальником є відповідач у справі, а суд першої інстанції прийняв до уваги доказ який не є належним.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
30.12.2025 року до Дніпровського апеляційного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд: апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Зазначає, що посилання апелянта на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від первісних кредиторів є помилковими та безпідставними.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги позивача, зокрема контррозрахунок заборгованості, апелянтом не надано.
Суду першої інстанції було надано: копію витягу з договору факторингу, акт прийому-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу, що в свою чергу підтверджує та дозволяє дійти висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержав від первісного кредитора право вимоги по заборгованості апелянта.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 26731,55 грн, що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

28 січня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №43209-01/2024, який був підписаний електронним підписом позичальника та відтворений шляхом надіслання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) W2298 на номер мобільного телефону відповідача, та відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 12000 грн., шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), на строк 120 днів та зобов`язався повернути кредитні кошти у строк до 26 травня 2024 року, сплатити проценти за кожен день користування позикою в розмірі 2,5%. Ці обставини підтверджуються копією договору з додатком (а.с. 8-15), паспортом споживчого кредиту (а.с. 16-18), випискою за картою № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ), емітованою на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 90).
20 червня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20062024, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за договором № 43209-01/2024 від 28 січня 2024 року в розмірі 26731,55 грн, що підтверджується копією договору факторингу (а.с. 19-21), актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 22), витягом з реєстру боржників (а.с. 23, 77).
ТОВ «ФК «ЄАПБ» виконало свої зобов`язання за договором факторингу №20062024 від 20 червня 2024 року та перерахувало ТОВ «Алекс Кредит» суму коштів в розмірі 4377213,14 грн. за відступлення права вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією № 21517 від 26 червня 2024 року (а.с. 78).
Суд критично поставився до тверджень представника відповідача щодо відсутності доказів факту переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, оскільки набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача за договором № 43209-01/2024 від 28 січня 2024 року підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.
Відповідач прострочив виконання зобов`язання за кредитним договором № 43209-01/2024 від 28 січня 2024 року, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 24), у нього утворилась заборгованість перед ТОВ «Алекс Кредит» в розмірі 26731,55 грн, з яких: 8225 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 18506,55 грн – сума заборгованості за відсотками. З 20 червня 2024 року нарахування відсотків за договором № 43209-01/2024 від 28 січня 2024 року призупинене.
З огляду на загальні правила доказування негативних фактів, а також відомості, що містяться в розрахунку заборгованості, суд установив обставину неповернення відповідачем 8225 грн кредиту.
Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом суд першої інстанції зазначив наступне:
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Проте, згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року).
Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно з карткою документа Закону №3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. Відтак, максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати такі значення: в період часу з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів) – 2,5%; з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (120 днів) – 1,5%; з 20 серпня 2024 року – 1%.
Отже, до 21 квітня 2024 року (85 днів з 28 січня 2024 року) кредитор мав право нараховувати проценти у визначеному договором розмірі 2,5 % в день. Тому за цей період розмір процентів за користування кредитом дорівнює 17478,55 грн (8225 грн * 2,5 % * 85 днів).
З 22 квітня до 26 травня 2024 року (35 днів) розмір процентів не міг перевищувати 1,5 % в день, тому за цей період розмір процентів за користування кредитом дорівнює 4318,30 грн (8225 грн * 1,5 % * 35 днів).
Таким чином, встановлена судом першої інстанції сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом становить 21796, 85 грн (17478,55 грн + 4318,30 грн).
Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №43209-01/2024 від 28.01.2024 року в розмірі 20000,00 гривень, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки договір про відкриття кредитної лінії №43209-01/2024 від 28 січня 2024 року підписаний відповідачем електронним підписом (одноразовий ідентифікатор W2298), що підтверджується матеріалами справи. 
Окрім цього, в матеріалах справи міститься виписка за картою № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ), емітованою на ім`я ОСОБА_1 якою підтверджується отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 12000,00 грн (а.с. 90).
Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем суду надано не було.
Посилання відповідача на встановлений пунктом 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» розмір денної процентної ставки не спростовують розрахунку позивача, перевіреного судом, оскільки відповідно до п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» було установлено етапи введення зміни максимального розміру денної процентної ставки: протягом перших 120 днів не більше 2,5%, протягом наступних 120 днів не більше 1,5%.

Доводи апеляційної скарги на правильність рішення суду першої інстанції не впливають.
При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікоза В`ячеслав Олександрович, залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: