єдиний унікальний номер справи 531/1084/26
номер провадження 2-а/531/12/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді - Герцова О. М.,
за участю секретаря судового засідання - Капленко Є. С,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , за участі представника позивача адвоката Жолонка Олександра Валерійовича до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови серії ЕНА №7076778 від 23.04.2026 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА №7076778 від 23.04.2026, винесену поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Микитенко А. О. про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КупАП та стягнути з відповідачів судові витрати.
В обґрунтування позову зазначає, що 23.04.2026 поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області Микитенко А.О. винесено постанову № 7076778 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, у зв`язку із тим, що на момент зупинки транспортного засобу позивача марки Шевроле Aveo, державний номерний знак НОМЕР_1 , номерний знак не освітлювався.
З вказаною постановою позивач не згоден, вважає, що вона винесена незаконно та необґрунтовано, умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення він не мав, про технічну несправність щодо неосвітлення номерного знаку він не був обізнаний, оскільки перед початком руху останній перевіряв справність освітлення та будь-яких несправностей не виявив. Окрім того, останній на місці попрохав поліцейську надати допомогу в усуненні несправності, проте остання відмовила.
Ухвалою суду від 11 травня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання.
20.05.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якому прохали у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначено, що позивач здійснював керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, що є адміністративним правопорушенням, передбачене ч. 1ст. 123-1 КУпАП. Доказом вчинення вказаного правопорушення є відеозапис з нагрудної камери поліцейського. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено у відповідності до вимог законодавства Також зазначають, що розмір заявлених до стягнення судових витрат на правову допомогу є не співрозмірний із предметом позову та не підтверджено належними та допустимими доказами.
01.06.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відзив на позовну заяву є безпідставним та необґрунтованим з підстав викладених у відповіді, просив задовольнити позов у повному обсязі.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснити без його участі, позов підтримав, просив його задовольнити.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явилася, наданому до суду відзиві просила розгляд справи проводити без її участі.
У зв`язку із неявкою всіх учасників справи, на підставі ст. 229 КАС України, суд вирішив справу розглянути у письмовому провадженні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно дослідивши докази з точки зору їх повноти та достатності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.
Із постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №7076778 від 23.04.2026 вбачається, що 23.04.2026 року о 21:07 год. на просп. Миколи Вавілова в м. Полтава, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Шевроле Aveo, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, чим порушив вимоги п.2.9в Правил дорожнього руху - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком повернутим чи неосвітленим, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП. До порушника було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 гривень.
Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в основу оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №7076778 від 23.04.2026 на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з пунктом 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 30.2 Правил дорожнього руху на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.
Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Відповідно до п. 2.9. «в» ПДР  водію забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знаку з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знаку.
Згідно із п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу, зокрема, повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Пунктом 2.4 (а) ПДР встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 357/10134/17 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Згідно із нормами КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини 1, 2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Відповідно до абз. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).
Однією із головних умов притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП є встановлення суб`єктивної сторони складу правопорушення, яка полягає в наявності умислу. Тобто водій має усвідомлювати те, що він керує автомобілем з неосвітленим номерним знаком. Однак, якщо така ситуація виникає в дорозі, то водій, відповідно до п. 31.5 ПДР, має вжити всі можливі заходів для її усунення, а якщо зробити це неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту.
Отже, якщо така несправність виникла під час руху, і водій не знав про це, то така ситуація не є адміністративним проступком, відповідно і не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Водій не може контролювати справність освітлення номерного знаку під час руху, адже, знаходячись за кермом, він фізично не може передбачити несправність освітлення номерного знака, що розміщений на кузові автомобіля.
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, відповідачами не надано суду будь-яких доказів щодо наявності вини у діях ОСОБА_1 , який перед виїздом перевірив та впевнився у технічній справності свого автомобіля (що також не було спростовано відповідачем).
У ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Також, в спірному випадку, на підтвердження доводів правомірності постанови відповідач надав доказ вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, яким є відеозапис з нагрудної камери інспектора УПП.
Суд зазначає, що наданий відповідачем відеозапис не містить чіткого відображення неосвітлення номерного знаку у темну пору доби, оскільки під час руху він засвітлений фарами патрульного автомобілю, крім того відеозапис не містить доказів того, що вказані дії позивача спрямовані на умисне приховування номерного знака.
Водночас, з наданого представником відповідача відеозапису, на якому зафіксовано складання постанови відносно позивача, не вбачається що позивач був обізнаний про наявність вказаної у постанові несправності, за твердженням позивача, яке зафіксовано на указаний відеозапис перед виїздом лампа освітлення заднього номеру на час її перевірки працювала справно. Окрім того, позивач виявив готовність негайно виправити цю несправність, також повідомив поліцейським про те, що лампа підсвітки номерного знаку перед виїздом працювала. Також з відеозапису вбачається, що під час складання оскаржуваної постанови номерний знак не був забруднений, що також свідчить про те, що він оглядався водієм перед виїздом.
Разом з тим, відповідно до вимог п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. З відеозапису вбачається, що поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 вказане положення, натомість повідомив, що водій під час руху повинен контролювати справність транспортного засобу, проігнорувавши заперечення позивача стосовно неможливості контролювати роботу зовнішніх приладів освітлення під час керуванням транспортним засобом.
Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про їх вчинення.
Водночас, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені обставини не знайшли належного підтвердження під час розгляду справи.
Отже, відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення в той час, як у ст.62 Конституції України зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, адже відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова винесена передчасно, без достатніх підстав, які вказували б на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи.
Враховуючи викладене та вимоги та приписи ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП недоведена, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським прийнята за відсутності достатніх доказів про вчинення ним правопорушення, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7076778 від 23.04.2026 слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Суд встановив, що Управління патрульної поліції в Полтавській області є територіальним (структурним) підрозділом Департаменту патрульної поліції та не має статусу юридичної особи. Відтак Управління патрульної поліції в Полтавській області не є належним суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах. Разом із тим Департамент патрульної поліції залучений до участі у справі як відповідач, тому відсутні підстави для відмови в позові з мотивів пред`явлення його до неналежного відповідача. Спір підлягає вирішенню по суті щодо Департаменту патрульної поліції. Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.02.2020 у справі № 753/17124/16.
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Полтавській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 6, 9, 12, 134, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , за участі представника позивача адвоката Жолонка Олександра Валерійовича до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови серії ЕНА №7076778 від 23.04.2026 року - задовольнити частково.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7076778 від 23.04.2026 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,50 грн.
В задоволенні позовних вимог до Управління патрульної поліції в Полтавській області - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          О.М. Герцов