П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4693/26
Суддя-доповідач Яремчук К.О.
14 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року (постановлена суддею Горовенко А.В. у м. Житомирі) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст ухваленого судового рішення 
В лютому 2026 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з 01 січня 2018 року по 31 березня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 травня 2025 року № X358966, виходячи із 100% суми підвищення пенсії без урахування розстрочки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21 лютого 2018 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2018 року по 31 березня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 травня 2025 року № X358966, виходячи із 100% суми підвищення пенсії без урахування розстрочки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21 лютого 2018 року, з урахуванням проведених раніше виплат.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху з підстав пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду та запропоновано заявнику подати до суду клопотання про поновлення такого строку.
На виконання вимог цієї ухвали представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Розглянувши таку заяву, суд першої інстанції ухвалою від 04 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув особі, яка її подала.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції вказав на те, що право позивача на здійснення перерахунку пенсії в силу вимог статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших" не може не обмежуватися будь-яким строком. Суд першої інстанції, пославшись на висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, вказав на те, що лист пенсійного органу не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування поданої скарги представник апелянта вказав на те, що позивач 19 серпня 2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення №358966, що видана ІНФОРМАЦІЯ_2 19 травня 2025 року, виходячи із 100 % суми підвищення пенсії. 
У відповідь на таку заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило ОСОБА_1 у здійсненні відповідного перерахунку.
Як зазначає представниця апелянта, відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 
При цьому у спірних правовідносинах порушення права позивача носить триваючий характер, оскільки полягає у систематичному непроведенні належного перерахунку пенсії. 
Крім того, представниця апелянта зауважила, що застосування встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду унеможливить реалізацію права, передбаченого статтею 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших", на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення з урахуванням норм частини третьої статті 51 цього Закону щодо перерахунку пенсій із дати виникнення права на нього без обмеження строком. 
На думку представниці апелянта, перерахунок пенсії ОСОБА_1 не проведено саме з вини пенсійного органу, а тому в даному випадку відсутні підстави для застосування строку звернення до суду. 
З огляду на викладене представниця позивача просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позову та направити справу для продовження розгляду до окружного адміністративного суду.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Особливості строку звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, за загальним правилом, строк звернення до адміністративного суду становить шість місяців, який обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Проте передбачено, що Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися й інші строки для звернення до адміністративного суду. 
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив передбачений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду та не навів доводів, які б свідчили про наявність поважних підстав його пропуску.
Водночас судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (надалі - Закон № 2262-ХІІ), а предметом спору у цій справі є визначення наявності/відсутності права позивача на перерахунок пенсії з підстав, передбачених Законом № 2262-ХІІ.
Так, відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Частиною третьою статті 51 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Розглядаючи питання застосування строку звернення до суду у правовідносинах щодо перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною розміру видів грошового забезпечення, Верховний Суд у рішенні від 15 лютого 2018 року в зразковій справі № 820/6514/17 дійшов висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким урегульовано строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким урегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених із військової служби та строки перерахунку пенсії, є Закон № 2262-ХІІ.
Верховний суд у постанові від 12 грудня 2023 року у справі №380/1907/23 у питанні дотримання строку звернення до суду виснував, що обмеження права пенсіонера, що отримує пенсію на підставі норм Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок належної йому пенсії, який проведено несвоєчасно через ненадання довідки про розмір грошового забезпечення відповідними державним органом, з якого позивач звільнився на пенсію, будь-яким строком є неприпустимим з огляду на приписи статті 51 Закону № 2262-ХІІ.
Зазначені висновки хоч і сформовані Верховним Судом у правовідносинах щодо видачі довідок про розмір грошового забезпечення, водночас такі висновки стосуються положень частини третьої статті 51 Закону № 2262-ХІІ у контексті вирішення питання застосування строків звернення до суду, які, на переконання колегії суддів, застосовні і до спірних у цій справі правовідносин.
Крім того, у постанові від 03 лютого 2026 року у справі №560/17663/24 Верховний Суд дійшов висновків, що застосування процесуальних строків звернення до суду у спорах щодо перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення відповідних категорій осіб, зокрема внаслідок збільшення прожиткового мінімуму, суперечило б прямій нормі частини третьої статті 51 Закону № 2262-XII.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 лютого 2026 року у справі № 560/14567/24, від 21 лютого 2026 року у справі № 560/4441/25 від 16 березня 2026 року у справі № 560/8756/25 та від 30 квітня 2026 року у справі № 240/23026/25.
За встановлених у цій справі обставин та з огляду на сформовану правову позицію Верховного Суду слід дійти висновку, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, внаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем такого строку.
Покликання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 є безпідставним, оскільки правовідносини у справі № 240/12017/19 не є подібними до правовідносин, які виникли у справі, що розглядається.
Так, спір у справі № 240/12017/19 стосувався оскарження відмови органу Пенсійного фонду у проведенні перерахунку пенсії за минулий період (2014 рік) відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII. За результатами перегляду оскаржуваних рішень Верховний Суд зазначив, що перерахунок пенсії у межах солідарної пенсійної системи здійснюється за заявою особи, а позивач, отримуючи пенсію у відповідному розмірі протягом тривалого часу, повинен був знати про складові та розмір своєї пенсії, що зумовило застосування загального шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується, не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, слід констатувати про обґрунтованість апеляційної скарги, адже ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки апелянт звільнений від сплати судового збору, а інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, не встановлено, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.