Справа № 335/395/26  2/335/1067/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Запоріжжя 

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючої судді – Романько О.О., за участю секретаря судового засідання – Корсунової Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 поданою через представника-адвоката Рижова Михайла Григоровича до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Рижова М.Г., звернулася до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі у тексті – Закон №2262-ХІІ) ОСОБА_2 , (далі у тексті – ОСОБА_2 ) призначено пенсію за вислугою років, він перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (далі у тексті – ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі № 280/731/23 ГУ ПФУ в Запорізькій області зобов`язано «перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, пенсію ОСОБА_2 починаючи з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» від 08.12.2022 №33/28-3926, з урахуванням наступних видів грошового забезпечення: посадовий оклад 3000,00 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням 2400,00 грн., надбавка за стаж служби в поліції 50% - 2700,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції 59,75 4839,75 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% - 300,00 грн., премія 49,95% - 6613,26 грн., усього 19853,01 грн..
Відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі № 280/7117/23 ГУ ПФУ в Запорізькій області зобов`язано «провести нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з моменту припинення такої виплати внаслідок проведеного перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2023 у справі №280/731/23.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі №280/5234/24 ГУ ПФУ в Запорізькій області зобов`язано «провести з 01.12.2019 перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_2 , виходячи з основного розміру пенсії 88% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Всі зазначені судові рішення набрали законної сили та на їх підставі ОСОБА_2 проведено перерахунки його пенсії, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку за життя ОСОБА_2 погашено не було.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 28.05.2025, яке видано Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (місто Одеса).
ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_1 , позивач), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є єдиною донькою ОСОБА_2 .
Крім того зазначили, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем свого померлого батька ОСОБА_2 .
Далі в позові вказали на те, що 21.05.2025 Олександрівським районним судом міста Запоріжжя (головуючий - суддя Фісун Н.В.) ухвалено рішення у справі №331/7352/24, провадження № 2-о/331/63/2025, згідно якого суд ухвалив: «Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна - задовольнити. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 недієздатним. Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 , опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Додатково в позові зазначили, що згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.10.2022 №2301-5002253664, яку видано Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району (далі – довідка ВПО Тарасова А.С.) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , яке також є зареєстрованим та фактичним місцем проживання його доньки ОСОБА_1 (за даними її паспорту громадянина України, серія НОМЕР_4 , та у відповідності до витягу з Реєстру Запорізької територіальної громади №2025/016711974 від 11.11.2025).
23 червня 2025 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Рижова М.Г., звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із запитом щодо надання копії розрахунку заборгованості виплат за пенсією ОСОБА_2 , яка виникла внаслідок перерахунку його пенсії за рішенням суду від 02 березня 2023 року у справі № 280/731/23, від 22 вересня 2023 року у справі № 280/7117/23 та від 14 серпня 2024 року у справі 280/5234/24. Просила виплатити заборгованість за пенсією ОСОБА_2 їй як його спадкоємниці. У разі якщо виплата заборгованості за пенсією ОСОБА_2 не буде проведена, навести причини та підстави про прийняття такого рішення.
Листом від 25 червня 2025року за № 0800-0201-8/63305, відповідач повідомив, що ОСОБА_2 до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) перебував на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі — Закон № 2262). На виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду у справах 280/731/23, 280/7117/23 та 280/5234/24 Головним управлінням ОСОБА_2 за життя було проведено перерахунки пенсії внаслідок яких по пенсійній справі сформувались доплати за минулий час, які внесені до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Статтею 61 Закону № 2262 передбачено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців та прирівняних до них осіб і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними до відповідного органу Пенсійного фонду України надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Особа, яка має право на одержання недоотриманої пенсії померлого, особисто звертається до органу ПФУ не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 особисто звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою з проханням надати копію розрахунку заборгованості виплат за пенсією ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , яка виникла внаслідок перерахунку його пенсії за рішеннями суду у справах: № 280/7117/23, 280/5234/24. Виплатити заборгованість за пенсійним рахунком ОСОБА_2 їй ОСОБА_1 , як члену сім`ї, що постійно проживала разом. У разі якщо виплата заборгованості за пенсійним рахунком ОСОБА_2 не буде проведена, повідомити причини та підстави про прийняття такого рішення. До вказаної заяви позивачем додано належним чином засвідчені копії наступних документів: копія паспорту та ІПН ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , витяг про місце реєстрації ОСОБА_1 , копія довідки ВПО ОСОБА_2 , копія рішення суду у справі № 331/7352/24 від 21.05.2025.
Листом від 05 листопада 2025 року за № 20868-20558/Б-02/8-0800/25 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило, що на виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду у справах 280/7117/23 та 280/5234/24 Головним управлінням ОСОБА_2 за життя було проведено перерахунки пенсії внаслідок чого по пенсійній справі сформувались доплати у розмірі 10 000,00 грн. та 173 767,58 грн. відповідно. В обгрунтування своєї позиції відповідач зазначив те, що статтею 61 Закону 2262 передбачено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців та прирівняних до них осіб і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними до відповідного органу Пенсійного фонду України надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Особа, яка має право на одержання недоотриманої пенсії померлого, особисто подає до органу ПФУ заяву встановленого зразка. Згідно вимог розділу II пункту 9 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 2262», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 №10-1), до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи: свідоцтво про смерть пенсіонера; паспорт громадянина України; документ, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків; документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером; відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку); заява про виплату пенсії або грошової допомоги з уповноваженого банку. Таким чином, відповідач зазначив, що виплата недоотриманої пенсії буде проведена за умови надходження від позивача не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера повного пакету документів та після відповідного фінансування з Державного бюджету. Роз`яснено право позивача на оскарження до Пенсійного фонду України або до суду такої відповіді. До свого листа відповідачем були долучені розрахунки заборгованості.
20.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою за встановленою формою про виплату їй пенсії, недоодержаної її померлим батьком ОСОБА_2 з урахуванням вимог, зазначених у листі від 05.11.2025 року, № 20868-20558/Б-02/8-0800/25. 
26.12.2025 відповідачем прийнято рішення №П/С МА11344 про відмову в оформленні та виплаті недоодержаної пенсії гр. ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 за заявою від 20.11.2025 (далі – рішення від 26.12.2025), у якому наведено наступну підставу для відмови, а саме те, що в зазначеній заяві місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно копії паспорта громадянина України, яка знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_2 місце проживання пенсіонера зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Окремо відповідач у своєму рішенні зазначив, що на запит Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, від Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області отримана відповідь, що в реєстрі Степногірської територіальної громади і Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні дані про реєстрацію на громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : ОСОБА_1 не була зареєстрована разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Тому, оскільки відомості про проживання ОСОБА_1 з пенсіонером на день його смерті за однією адресою відсутні, підстав для виплати недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 немає.
Позивач вважає вказане рішення відповідача від 26.12.2025, що прийнято ним за наведених підставах, необґрунтованим й протиправним, а його бездіяльності щодо здійснення виплати позивачу пенсії, нарахованої, але недоотриманої її батьком у зв`язку зі смертю - протиправною.
Тому, посилаючись на положення ст. ст. ст.ст. 4, 43, 60, 64, 175, 177 ЦПК України та у відповідності до ст.ст. 187, 263-265 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 61 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст. 46, 52 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 91 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», просили визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії, нарахованої її батьку ОСОБА_2 за життя на підставі: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року у справі №280/7117/23, яке набрало законної сили, у розмірі 10 000 грн. (десяти тисяч гривень 00 копійок); рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі №280/5234/24, яке набрало законної сили, у розмірі 173 767,58 (сто сімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень 58 копійок), а усього пенсії у загальному розмірі 183 767,58 (сто вісімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень 58 копійок), недоотриманої ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії, нарахованої її батьку ОСОБА_2 за життя на підставі: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року у справі № 280/7117/23, яке набрало законної сили, у розмірі 10 000 грн. (десяти тисяч гривень 00 копійок); рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі №280/5234/24, яке набрало законної сили, у розмірі 173767,58 (сто сімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень 58 копійок), а усього пенсії у загальному розмірі 183767,58 (сто вісімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень 58 копійок), недоотриманої ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 пенсії ОСОБА_2 у загальному розмірі 183767,58 (сто вісімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень 58 копійок). Також прохали стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору.
03.02.2026 представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву. В обгрунутування своєї позиції зазначили, що що ОСОБА_2 до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) перебував на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду у справах 280/731/23, 280/7117/23 та 280/5234/24 Головним управлінням ОСОБА_2 за життя було проведено перерахунки пенсії внаслідок яких по пенсійній справі сформувались доплати за минулий час, які внесені до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Після смерті ОСОБА_2 залишилася недоотримана пенсія нарахована за рішенням Запорізького окружного адміністративного суду № 280/7117/23 та №280/5234/24, нарахована сума доплати пенсії в розмірі 173 767,58 грн. Згідно з матеріалами цих справ, стороною був саме ОСОБА_2 , а не його донька ОСОБА_1 , а тому стягувачем, тобто на чию користь виконується рішення, був померлий. Статтею 61 Закону № 2262 передбачено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців та прирівняних до них осіб і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними до відповідного органу Пенсійного фонду України надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Особа, яка має право на одержання недоотриманої пенсії померлого, особисто звертається до органу ПФУ не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Особа, яка має право на одержання недоотриманої пенсії померлого, особисто подає до органу ПФУ заяву встановленого зразка. Згідно вимог розділу II пункту 9 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 2262», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1), до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи: свідоцтво про смерть пенсіонера; паспорт громадянина України; документ, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків; документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером; відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку); заява про виплату пенсії або грошової допомоги з уповноваженого банку. Таким чином, відповідач зазначив, що виплата недоотриманої пенсії буде проведена за умови надходження від позивача не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера повного пакету документів та після відповідного фінансування з Державного бюджету.
Далі у відзиві вказали на те, що в зазначеній заяві місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно копії паспорта громадянина України, яка знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_2 місце проживання пенсіонера зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . На запит Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, від Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області отримана відповідь, що в реєстрі Степногірської територіальної громади і Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні дані про реєстрацію на громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : ОСОБА_1 не була зареєстрована разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Тому, оскільки відомості про проживання ОСОБА_1 з пенсіонером на день його смерті за однією адресою відсутні, підстав для виплати недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 немає.
Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
23.02.2026 на виконання ухвали про витребування доказів на адресу суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. надійшла копія спадкової справи № 50/2025 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .
23.02.2026 на виконання ухвали про витребування доказів на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій надійшла копія пенсійної справи на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Рижов М.Г. в судове засідання не з`явились, повідомлялась судом належним чином, 23.02.2026, 18.03.2026 подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, прохали задовольнити.
Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 09.02.2026, 23.02.2026, 20.04.2026 надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, прохали у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 виданого відділом РАЦС Василівського райвиконкому Запорізької області від 04.11.1982 гр. ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Василівка Запорізької області, про вичнено 20.02.1976 актовий запис № 34, її батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_5 (а.с.49, 100).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя від 09.09.1995 гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали шлюб 09.09.1995, актовий запис № 1286, прізвище дружини після укладення шлюбу – « ОСОБА_7 » (а.с.52).
Відповідно до паспорту громадянки України серія НОМЕР_4 виданого Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області від 28.11.1995, гр. ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Василівка Запорізької області, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується і Витягом з Реєстру територіальної громади № 2025/016711974 від 11.11.2025, рнокпп НОМЕР_3 (а.с.18, 28-30).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 виданого виконавчим комітетом Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області від 14.12.2021, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Приморське Василівського району Запорізької області, про що вчинено актовий запис № 140 (а.с.51).
Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.10.2022 №2301-5002253664, яку видано Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстроване місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).
Відповідно до рішення Олександрівського районного суду міста Запоріжжя (головуючий - суддя Фісун Н.В.) у справі № 331/7352/24, провадження № 2-о/331/63/2025 від 21.05.2025, заяву ОСОБА_1 , особа щодо якої порушено питання про визнання недієздатним ОСОБА_2 , заінтересована особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним. Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 47-48).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.05.2025, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області, актовий запис № 1064 (а.с.50).
Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №50/2025 відкритої після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що 17.11.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Білої Т.С. із заявою про прийняття спадщини після свого батька. В заяві зазначено, що спадкоємцем відповідно до ст. 1261 ЦК України померлого вона як донька померлого та його син – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання якого їй не відомо. Заповіту померлий не складав (а.с.84).
Згідно з Інформаціної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83276097 від 17.11.2025 не знайдено станом на 17.11.2025 будь-яких інших заведених справдкових справи щодо майна померлого ОСОБА_2 (а.с.85).
Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №83277055 від 17.11.2025 про реєстрацію спадкової справи № 74877913, місце заведення приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.С., спадкодавець ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер – ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.86).
Згідно з Інформаціної довідки із Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) № 83277110 від 17.11.2025 зареєстрованого заповіту ОСОБА_2 , рнокпп1775019875, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер – ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлено (а.с.86 на звороті).
Згідно повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00054804096, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 1064, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 88 на звороті-89 на звороті).
Відповідно до запиту приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального окургу Білої Т.С. стосовно місця реєстрації гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради від 18.11.2025 за № 06.4-06/02/30180 в реєстрі територіальної громади м.Запоріжжя відомості відсутні (а.с. 102 на звороті-103).
Відповідно до запиту приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального окургу Білої Т.С. стосовно місця реєстрації гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , Степногірською селищною радою Виконавчого комітету Ваасилівського району Запорізької області надано довідку від 18.11.2025 за № 957 за даними реєстру територіальної громади Степногірської селищної ради Запорізької області гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстрований (а.с. 101,104).
Відповідно до запиту приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального окургу Білої Т.С. стосовно місця реєстрації гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Степногірською селищною радою Виконавчого комітету Ваасилівського району Запорізької області надано довідку від 18.11.2025 за № 956, гр. ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 2002 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 102 на звороті,105).
Відповідно до запиту приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального окургу Білої Т.С. стосовно місця реєстрації гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Степногірською селищною радою Виконавчого комітету Ваасилівського району Запорізької області надано довідку від 18.11.2025 за № 963, гр. ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 2002 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.104- на звороті).
Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем свого померлого батька ОСОБА_2 .. Місце проживання ще одного спадкоємця – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відомості про нього, нотаріусом не виявлено.
Відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі № 280/731/23 ГУ ПФУ в Запорізькій області зобов`язано «перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, пенсію ОСОБА_2 починаючи з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» від 08.12.2022 №33/28 - 3926, з урахуванням наступних видів грошового забезпечення: посадовий оклад 3 000,00 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням 2400,00 грн., надбавка за стаж служби в поліції 50% - 2700,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції 59,75 4839,75 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% - 300,00 грн., премія 49,95% - 6 613,26 грн., усього 19 853,01 грн. (а.с.33-35).
Відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року у справі № 280/7117/23 ГУ ПФУ в Запорізькій області зобов`язано «провести нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з моменту припинення такої виплати внаслідок проведеного перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2023 у справі №280/731/23» (а.с.43-46). 
Відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі №280/5234/24 ГУ ПФУ в Запорізькій області зобов`язано «провести з 01.12.2019 перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_2 , виходячи з основного розміру пенсії 88% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум» (а.с. 36-42).
Усі вказані вище судові рішення набрали законної сили та на їх підставі ОСОБА_2 проведено перерахунки його пенсії, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку за життя ОСОБА_2 погашено не було.
Зазначене не заперечувалося представником відповідача, зокрема про наявність заборгованості зазначено і у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до запиту від 23 червня 2025 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Рижова М.Г., звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з проханням надати копію розрахунку заборгованості виплат за пенсією ОСОБА_2 , яка виникла внаслідок перерахунку його пенсії за рішенням суду від 02 березня 2023 року у справі № 280/731/23, від 22 вересня 2023 року у справі № 280/7117/23 та від 14 серпня 2024 року у справі 280/5234/24. Виплатити заборгованість за пенсією ОСОБА_2 їй як спадкоємниці. У разі якщо виплата заборгованості за пенсією ОСОБА_2 не буде проведена, навести причини та підстави про прийняття такого рішення.
Відповідно до листа від 25 червня 2025 року за № 0800-0201-8/63305, відповідач повідомив позивача про те, що ОСОБА_2 до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) перебував на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду у справах 280/731/23, 280/7117/23 та 280/5234/24 Головним управлінням ОСОБА_2 за життя було проведено перерахунки пенсії внаслідок яких по пенсійній справі сформувались доплати за минулий час, які внесені до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Статтею 61 Закону № 2262 передбачено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців та прирівняних до них осіб і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними до відповідного органу Пенсійного фонду України надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Особа, яка має право на одержання недоотриманої пенсії померлого, особисто звертається до органу ПФУ не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а.с.27).
Відповідно до заяви від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 особисто, звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою з проханням надати копію розрахунку заборгованості виплат за пенсією ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , яка виникла внаслідок перерахунку його пенсії за рішеннями суду у справах: № 280/7117/23, 280/5234/24. Виплатити заборгованість за пенсійним рахунком ОСОБА_2 їй, як члену сім`ї, що постійно проживала разом з пенсіонером. У разі якщо виплата заборгованості за пенсійним рахунком ОСОБА_2 не буде проведена, повідомити причини та підстави про прийняття такого рішення. До вказаної заяви позивачем додано належним чином засвідчені копії документів: копія паспорту та ІПН ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , витяг про місце реєстрації ОСОБА_1 , копія довідки ВПО ОСОБА_2 , копія рішення Олександрівського районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/7352/24 від 21.05.2025 (22-23).
Листом від 05 листопада 2025 року за № 20868-20558/Б-02/8-0800/25 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило, що на виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду у справах 280/7117/23 та 280/5234/24 Головним управлінням ОСОБА_2 за життя було проведено перерахунки пенсії внаслідок чого по пенсійній справі сформувались доплати у розмірі 10 000,00 грн. та 173 767,58 грн. відповідно. Статтею 61 Закону 2262 передбачено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців та прирівняних до них осіб і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними до відповідного органу Пенсійного фонду України надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Особа, яка має право на одержання недоотриманої пенсії померлого, особисто подає до органу ПФУ заяву встановленого зразка. Згідно вимог розділу II пункту 9 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 2262», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1), до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи: свідоцтво про смерть пенсіонера; паспорт громадянина України; документ, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків; документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером; відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку); заява про виплату пенсії або грошової допомоги з уповноваженого банку. Таким чином, виплата недоотриманої пенсії буде проведена за умови надходження від позивача не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера повного пакету документів та після відповідного фінансування з Державного бюджету. Роз`яснено, що у разі незгоди з відповіддю позивач маєте право на оскарження до Пенсійного фонду України або до суду.
До зазначеної відповіді ГУ ПФУ в Запорізьікй області було додано розрахунки на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № N/А 11344, пенсіонер ОСОБА_2 , пістави для здійснення розрахунку: рішення суду. Так, за дорученням № Д N/А 11344/41 станом на 04.11.2025 обліковувалася заборгованість в розмірі 10000,00 грн. та за дорученням № Д N/А 11344/44 станом на 04.11.2025 обліковувалася заборгованість в розмірі 173 767,58 грн. (а.с.25-26).
20.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою за встановленою формою про виплату їй пенсії, недоодержаної її померлим батьком ОСОБА_2 з урахуванням вимог, зазначених у листі від 05.11.2025 року № 20868-20558/Б-02/8-0800/25.
На вказану заяву відповідачем було прийнято рішення від 26.12.2025 за №П/С N/А11344 про відмову в оформленні та виплаті недоодержаної пенсії гр. ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 за заявою від 20.11.2025, у якому наведено як підставу для відмови те, що в зазначеній заяві місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно копії паспорта громадянина України, яка знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_2 місце проживання пенсіонера зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Статтею 61 Закону 2262 передбачено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців та прирівняних до них осіб і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними до відповідного органу Пенсійного фонду України надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Особа, яка має право на одержання недоотриманої пенсії померлого, особисто подає до органу ПФУ заяву встановленого зразка. Згідно вимог розділу II пункту 9 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 2262», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 №10-1), до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи: свідоцтво про смерть пенсіонера; паспорт громадянина України; документ, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків; документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером; відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника). На запит Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, від Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області отримана відповідь, що в реєстрі Степногірської територіальної громади і Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні дані про реєстрацію на громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : ОСОБА_1 не була зареєстрована разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки відомості про проживання ОСОБА_1 з пенсіонером на день його смерті за однією адресою відсутні, підстав для виплати недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 немає. Роз`янено порядок оскарження такого рішення (а.с.31-32).
Судом встановлено, що єдиною фактичною обставиною, яку зазначено ГУ ПФУ в Запорізькій області у його рішенні від 26.12.2025, як підставу для відмови позивачу у виплаті пенсії недоодержаної її батьком у зв`язку із настанням його смерті, є невизнання відповідачем факту спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 на момент його смерті.
Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22, провадження № 61-10302св23, предметом розгляду у якій були подібні за змістом спірні правовідносини, згідно якої: «Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21, де зазначено про те, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Такі ж положення містяться і в постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця.
Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол) полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 Першого протоколу дозволяє позбавлення власності лише на умовах передбачених законом (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції проти Греції», «Малама проти Греції»).
Стаття 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах «Ван дер Мюсель проти Бельгії» «Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст. 1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення». «Майном» може бути як існуюче майно», так і активи включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймі «легітимні сподівання на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути конкретними, ніж просто надія і повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).
У рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законі сподівання» ефективно скористатися правом власності.
У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші…» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікувані заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретацій вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлю законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії щ норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц зроблено висновок, якщо предметом позову є майнова вимога про визнання в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти, тому спір має приватно правовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року по справі № 1-42/20114, Кабінет Міністрів України, як вищий органу системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належать і Пенсійний фонд України.
Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.
До повноважень Пенсійного фонду України відноситься: здійснення контролю за держанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного Фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності. Пенсійний фонд України розпоряджається у межах повноважень коштами Пенсійного Фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через створені в установленому порядку територіальні органи.
Таким чином, Пенсійний фонд України є органом, який реалізує політику пенсійного забезпечення, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому саме від цього органу залежить право позивача на отримання належної йому виплати за рахунок коштів пенсійного фонду. В даному випадку предметом спору є захист права громадянина України на одержання суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави.
Відповідно до ст. 91 Закону України № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №3-1: заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до органу, що призначає пенсію, а згідно абзацу 4 пункту 11 розділу І цього Порядку: днем звернення за виплатою недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
З аналізу норми ч. 1 ст. 52 Закону і п. 3, абз. 4 п. 11 розділу І Порядку № 3-1 видно, що процедура отримання пенсії, що належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю передбачає звернення до органів пенсійного фонду у разі, якщо члени сім`ї померлого проживав разом із ним на момент смерті. Такий порядок стосується тих, хто проживав на момент смерті з померлим.
Щодо питання про предметну юрисдикцію у справі за цим позовом суд вважає, що підлягає врахуванню правова позиція, яку наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17, провадження № 14-248цс19, у якій, зокрема, вказано: «У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. 
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Згідно із частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та розгляду справи в судах, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом; пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу у редакції від 03 жовтня 2017 року).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Для розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формальних критеріїв - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин і предмета спору. Для правильного вирішення питання про юрисдикцію суду визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.
Отже, у публічно-правовому спорі сторони правовідносин не є рівноправними: одна зі сторін - суб`єкт владних повноважень виконує публічно- владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Зазначені функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
За змістом статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позов подано з метою захисту спадкових прав позивача, оскільки предметом заявлених позовних вимог є стягнення нарахованого, але не отриманого спадкодавицею позивача за життя підвищення до пенсії і додаткової пенсії, а також щорічної грошової допомоги, тобто виплат, які є спадковою масою і не стосуються порядку нарахування соціальних виплат. Тобто вимоги є майновими (стягнення грошових коштів), а правовідносини між сторонами - цивільними.
Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
Статтею 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив можливість спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).
У своїх рішеннях ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26 рішення від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява №63134/00).
Відповідачем були надані матеріали електронної пенсійної справи, що підтверджують обставини перебування ОСОБА_2 на обліку та отримання ним пенсії. 
Відомостей про те, що сума недоотриманої пенсії в загальному розмірі 183 767,58 грн., яка облікована в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області виплачена ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеній особі та особі, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, представником відповідача не надано.
Так, згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджено Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, у розділі 2. Території активних бойових дій; підрозділ 2.3. Запорізька область Василівський район міститься запис про те, що село Приморське Степногірської селищної територіальної громади, у якому зареєстровано ОСОБА_2 , починаючи з 26.05.2022 є територією активних бойових дій.
Абзацами 1, 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
У відповідності до ч. 1 ст. 5 цього Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Довідку ВПО від 20.10.2022 №2301-5002253664 видано ОСОБА_2 уповноваженим органом – Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району у відповідності до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (далі – Порядок №509), про що в ній безпосередньо зазначено.
Також, згідно з абз. 2 п. 1 Порядку №509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи»,
Згідно з абз. 3-5 п. 2 цього Порядку у період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», внутрішньо переміщена особа для отримання довідки може звернутися до уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг).
Уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг приймає рішення та видає довідку внутрішньо переміщеній особі і реєструє заяву з формуванням електронної справи з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики для включення інформації про внутрішньо переміщену особу до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
З метою обліку внутрішньо переміщених осіб орган соціального захисту населення на підставі отриманої електронної справи включає інформацію про таких осіб до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Також у контексті цієї справи вважаю застосовними відповідні положення Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 р. № 646 (далі – Порядок №646), який згідно із пунктом 1 визначає умови створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Абзацом 1 пункту 2 Порядку №646 встановлено, що база даних - автоматизований банк відомостей, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які є внутрішньо переміщеними.
Згідно із абзацами 1, 3 пункту 3 цього Порядку інформація до бази даних вноситься структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - уповноважені органи) в електронній формі на підставі поданої внутрішньо переміщеною особою заяви, форму якої затверджує Мінсоцполітики.
Якщо інформація про внутрішньо переміщену особу вноситься до бази даних уперше, автоматично формується унікальний номер запису, який відображається в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка), згідно з додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».
Згідно із пунктому 4 цього Порядку до бази даних вноситься така інформація про внутрішньо переміщену особу: загальні відомості про особу (прізвище, ім`я, по батькові, громадянство, дата і місце народження, стать); реквізити документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус або свідоцтво про народження дитини (назва документа, серія, номер (у разі наявності), дата видачі та суб`єкт, що видав документ); відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають про це відмітку в паспорті або які не є громадянами України); номер довідки, дата видачі та найменування органу, що її видав; дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/ перебування внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; дані про зареєстроване/задеклароване або фактичне місце проживання/перебування особи на дату звернення…; відомості про наявність у внутрішньо переміщеної особи або у будь-якого із членів її сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією…; інші відомості, що сприяють захисту прав і законних інтересів внутрішньо переміщених осіб (у разі необхідності).
У відповідності до абзацу 1 пункту 9 Порядку №646 одержувати інформацію з бази даних мають право Мінфін, Мінрозвитку, Мін`юст, Міноборони, інші центральні органи виконавчої влади, Державне бюро розслідувань, Пенсійний фонд України та його територіальні органи, Державний центр зайнятості, Центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські центри зайнятості та їх філії, міські, районні та міськрайонні центри зайнятості, ДСА, органи державної виконавчої служби та приватні виконавці, уповноважені органи з питань пробації з метою запровадження електронної взаємодії шляхом інформаційного обміну з дотриманням вимог Законів України «Про інформацію» і «Про захист персональних даних».
Судом встановлено, що відповідачем не було враховано наведені вище приписи чинного законодавства при прийнятті ним рішення від 26.12.2025.
Фактичні обставини, а саме: наявність родинних зв`язків між ОСОБА_1 , та її померлим батьком ОСОБА_2 ; факт перебування ОСОБА_2 на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області як пенсіонера за вислугою років на підставі Закону №2262-ХІІ; факт наявності заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі рішень Запорізького окружного адміністративного суду у справах 280/7117/23 та 280/5234/24, які набрали законної сили; факт звернення ОСОБА_1 із заявами від 02.10.2025 та від 20.11.2025 про виплату недоодержаної її батьком пенсії у встановлений законом 6-місячний строк з моменту настання його смерті; а також одна з правових підстав, що покладає відповідне зобов`язання на ГУ ПФУ в Запорізькій області по виплаті недоодержаної ОСОБА_2 пенсії, мається на увазі ст. 61 Закону №2262-ХІІ, визнаються відповідачем, про що прямо вказує зміст його листів від 25.06.2025, від 05.11.2025 та рішення від 26.12.2025.
Крім того, відповідачем сформовано та долучено до відповідей, які були адресовані позивачу на її звернення, відповідні розрахунки заборгованості.
Як вже зазначалося, то відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців
Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини, як це передбачено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України(стаття 1219 ЦК України).
Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Уразі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.
Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені підстави для припинення виплати пенсії. Таким підставами є : 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій відповідача спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат.
Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі.
Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Як визначено ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства.
Положенням ст.10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Броньовський проти Польщі» зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).
Отже, оскільки за життя ОСОБА_2 недоотримав пенсію у розмірі 183 767,58 грн., яка увійшла до складу спадщини, а позивач є його спадкоємицею та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тому суд приходить до переконання, що позивач як спадкоємець набула право на отримання невиплаченої пенсії, при цьому, як було зазначено вище, спадкоємець має право на отримання всієї нарахованої та невиплаченої за життя пенсії спадкодавця, без обмеження будь-яким часом. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути недоотриману пенсію нараховану згідно рішень суду, які набрали законної сили ще за життя спадкодавця, в сумі 183 767,58 грн.. 
Таким чином з урахуванням наведених вище правових норм та правових висновків, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії, недоотриманої її батьком ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 183 767,58 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2535 гривень 10 копійок.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 подану через представника-адвоката Рижова Михайла Григоровича до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії, нарахованої її батьку ОСОБА_2 за життя на підставі: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року у справі №280/7117/23, яке набрало законної сили, у розмірі 10 000 грн. (десяти тисяч гривень 00 копійок); рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі №280/5234/24, яке набрало законної сили, у розмірі 173767,58 (сто сімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень 58 копійок), а усього пенсії у загальному розмірі 183 767 (сто вісімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень) 58 копійок недоотриманої ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії, нарахованої її батьку ОСОБА_2 за життя на підставі: - рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року у справі № 280/7117/23, яке набрало законної сили, у розмірі 10 000 грн. (десяти тисяч гривень 00 копійок); - рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі №280/5234/24, яке набрало законної сили, у розмірі 173 767,58 (сто сімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень) 58 копійок, всього пенсії у загальному розмірі 183 767 (сто вісімдесяти трьох тисяч сімсот шістдесят семи гривень) 58 копійок, недоотриманої ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 20490012, місцезнаходження: м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , пенсії ОСОБА_2 у загальному розмірі 183 767 (сто вісімдесят три тисячі сімсот шістдесят сім) гривень 58 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 20490012, місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 535 (дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять) гривень 10 копійок.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.
Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2026 року.

Суддя: О.О. Романько