ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1045/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/1576/25 Категорія: 304090000 	Колісник Л.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Новіков О. М., 	
судді	Василенко Л. І., Фетісова Т.Л.,	

секретар Костенко А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самодерженкової Тетяни Олександрівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, 
в с т а н о в и в :

24 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, в якому просила суд:
вважати договір про використання простого електронного підпису від 25 червня 2024 року та договір про надання кредиту від 25 червня 2024 року не укладеними, зважаючи на їх не підписання позивачем;
зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на карткових рахунках ОСОБА_1 , відкритих в АТ КБ «Приватбанк» до стану, у якому вони перебували перед виконанням несанкціонованих операцій від 25 червня 2024 року;
зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» скасувати за картковими рахунками ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 будь-яку заборгованість за використаним кредитним лімітом та кредитом готівкою (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилися внаслідок несанкціонованих операцій від 25 червня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» мають укладені договірні відносини, на підставі яких позивач отримала банківські карти № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .
25 червня 2024 року кредитний договір підписано з використанням простого електронного підпису позивача. Між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про використання простого електронного підпису та кредитний договір. Сума кредиту 76 600 грн.
Позивач заначила, що 25 червня 2024 року на її мобільний телефон телефонували невідомі особи, які представлялися працівниками банку та повідомляли її про переведення коштів з її рахунків. В цей же день ОСОБА_1 звернулася до банку та повідомила про шахрайські дзвінки. 
Однак, 25 червня 2024 року з 14:57:57 до 15:01:51 з банківської картки позивача № НОМЕР_1 були перераховані кошти на її банківську картку № НОМЕР_2 - 20 050,00 грн., 22050,00 грн., 4 500,00 грн., а всього 46 600,00 грн.
Заборгованість по картці № НОМЕР_1 станом на 15:01 год. 25 червня 2024 року разом з комісією склала 47 998,00 грн.
25 червня 2024 року о 15:06:10 год., 15:06:32 год., 15:07:04 год. з банківської картки № НОМЕР_2 здійснено переказ коштів на картку НОМЕР_3 ІSC IDEA BANK в сумі 20 100,00 грн., 20 100,00 грн., та 6 030,00 грн. відповідно.
25 червня 2024 року о 15:09:28 на банківську картку № НОМЕР_2 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 зараховані кредитні кошти в сумі 76 600,00 грн.
25 червня 2024 року з банківської картки № НОМЕР_2 здійснено переказ коштів на картку НОМЕР_3 ІSC IDEA BANK в сумі 29 145,00 грн., 28 140,00 грн., 19 095,00 грн.
Позивач зазначила, що відповідачем, без згоди ОСОБА_1 , було незаконно перераховано на невідомий рахунок кредитні грошові кошти у розмірі 123 285,00 грн. (47 998,00 грн. по карті № НОМЕР_1 та за договором кредиту 76 600,00 грн.).
26 червня 2024 року позивач повторно звернулася до відповідача з приводу шахрайських дій невідомих осіб та до правоохоронних органів.
Оскільки грошові кошти були списані з рахунків позивача за ініціативою інших осіб внаслідок недозволених платіжних операцій, а відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на захист рахунків та грошових коштів, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Канівського Міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки спірні банківські операції були здійснені в тому числі з використанням типового пристрою та її фінансового номера телефону. Судом встановлено, що списання коштів з рахунку позивача було підтверджено шляхом використання додатку «Приват 24», тобто введенням паролів, відомих лише позивачу, яка не спростувала тієї обставини, що грошові перекази з її карткових рахунків були здійснені внаслідок повідомлення позивачем стороннім особам даних, що дозволили останнім ініціювати та здійснити платіж. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Самодерженкова Т.О. просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач є людиною похилого віку і посилання суду на ту обставину, що вона надала третім особам інформацію, за допомогою якої можливо ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку ґрунтують лише на припущеннях, є недоведеними. Саме неналежна ідентифікація платника та можливість доступу до сервісів клієнтів АТ КБ «Приватбанк» банк стала підставою для перерахування грошових коштів без згоди позивача. Рішення суду є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права є незаконним та підлягає скасуванню.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Самодерженкової Тетяни Олександрівни, дослідивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» мають укладені договірні відносини, на підставі яких позивач отримала, зокрема, платіжну банківську картку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . № угоди/рахунку НОМЕР_4 (карта № НОМЕР_1 ).
25 червня 2024 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір про використання простого електронного підпису та кредитний договір. Сума кредиту 76600,00 грн. Кредитний договір підписано з використанням простого електронного підпису позивача ОСОБА_1 
25 червня 2024 року з 14:57:57 год. до 15:01:51 з банківської картки позивача № НОМЕР_1 були перераховані кошти на її банківську картку № НОМЕР_2 , а саме: 25 червня 2024 року о 14:57:57 год - 20 050,00 грн., що з банківською комісією становить 20 651,00 грн.; 25 червня 2024 року о 14:58:59 год - 22 050,00 грн., що з банківською комісією становить 22 711,50 грн.; 25 червня 2024 року о 15:01:51 год - 4 500,00 грн., що з банківською комісією становить 4 635,00 грн.
В результаті цих транзакцій на банківську картку № НОМЕР_2 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 зараховані грошові кошти: 25 червня 2024 року о 14:57:58 год - 20 000,00 грн. (з урахуванням банківської комісії 50 грн.); 25 червня 2024 року о 14:58:59 год - 22 000,00 грн., (з урахуванням банківської комісії 50 грн.); 25 червня 2024 року о 15:01:52 год - 4 477,50 грн. (з урахуванням банківської комісії 22,50 грн.).
25 червня 2024 року о 15:06:10 год, 15:06:32 год, 15:07:04 год з банківської картки № НОМЕР_2 здійснено переказ коштів на картку НОМЕР_5 ISC IDEA BANK в сумі 20 100,00 грн., 20 100,00 грн. та 6 030,00 грн. відповідно.
25 червня 2024 року о 15:09:28 на банківську картку № НОМЕР_2 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 зараховані кредитні кошти в сумі 76 600,00 грн.
25 червня 2024 о 15:10:03 год, 15:10:45 год, 15:11:34 год з банківської картки № НОМЕР_2 здійснено переказ коштів на картку НОМЕР_5 ISC IDEA BANK в сумі 29 145,00 грн., 28 140,00 грн., 19 095,00 грн. відповідно.
Вказані транзакції були здійснені з використанням терміналу СР980048 та I0110SW5.
25 червня 2024 року на мобільний телефон ОСОБА_1 поступили дзвінки від невідомих осіб, які представлялися представниками відповідача. 
25 червня 2024 року о 14.17 год. ОСОБА_1 зняла з картки № НОМЕР_2 особисті грошові кошти у розмірі 5 470,00 грн. у касі банку, після чого баланс на її карті становив 0 грн.
Відповідно до наданого аудіо запису розмови ОСОБА_2 та оператора АТ «Приватбанк» 25 червня 2024 року із сервісу Voice Record System ( (vrs.privatbank.ua - пошук дзвінків на 3700)) діалоги/звернення клієнта ОСОБА_1 , Ідентифікатор 29354687 з телефону для комунікацій/ фінансового телефону НОМЕР_6 (ID 796181011 2024-06-25 14:53:23 vrs.privatbank.ua/vrs9/records/796181011) перед здійсненням позивачем операції о 14:57:57 год 25 червня 2024 року з перерахування коштів із картки на картку в сумі 20 050,00 грн. та підтвердження переказу, позивач зазначила на свою карту, та з метою ідентифікації надала інформацію про дату народження, повних років, коли останній раз знімала готівку в банкоматі, зазначила суму яку знімала, повідомила про відсутність попередніх телефонних дзвінків від сторонніх осіб та спілкування з ними.
З 14:57:57 год 25 червня 2024 року було здійснюється ряд банківських операцій з перерахування грошових коштів між банківськими картками ОСОБА_1 , емітованими в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та її карткою та карткою НОМЕР_5 ISC IDEA BANK.
По зверненню клієнта ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження ЄРДР 12024250340000202 від 26 червня 2024 року по ч. 4 чт. 190 КК України. На час розгляду справи даних про результати досудового розслідування суду не надано.
Такими є встановлені обставини справи, які мають наступне правове регулювання.
Частиною 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до ч. 1 ст. 1073 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що значаться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» ( далі Закону ) платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і одержувачем, які є підставою для цього.
Статтею 41 Закону визначено, що платіжна операція може здійснюватися шляхом надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту , в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи.
Згідно з п. 56 ст. 1 Закону платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. 
Частиною 20 ст. 38 Закону визначено, що користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний - не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права.
Відповідно до п. 19 ст. 38 Закону під втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації.
Таким чином на користувача (позивача) покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції. (ч. 8 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги»).
Зі змісту ч. 3 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затверджений Постановою Правління НБУ № 164 від 29 липня 2022 року платіжний застосунок - програмне забезпечення, що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію (у тому числі за допомогою платіжних інструментів) та/ або здійснювати інші операції, передбачені договором з надавачем платіжних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування, програмно апаратне середовище мобільного телефону, інший пристрій), що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою.
До ініціаторів належать платник, одержувач, стягувач, обтяжувач (п. 21 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві стороні договору.
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умов (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним: відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, ще вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання і момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Відповідно ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, є наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Вирішуючи спір в частині заявленої позивачем вимогу про неукладення договору про використання простого електронного підпису від 25 червня 2024 року та договору кредиту від 25 червня 2024 року, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що договір про використання простого електронного підпису від 25 червня 2024 року був підписаний у відділенні банку з використанням планшету. Сторони даної обставини не оспорили. 
Звертаючись до суду апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів, які б свідчили про звернення позивача до банку чи правоохоронних органів з приводу незаконних дій працівників відділення АТ КБ «Приватбанк» пов`язаних із підробленням вказаного договору чи підпису на ньому замість позивача. 
Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 не надано до суду будь-якого доказу, який би підтверджував її доводи про невчинення нею дій щодо підписання договору про використання простого електронного підпису та кредитного договору від 25 червня 2024 року з використанням простого електронного підпису, який був підписаний із типового пристрою ОСОБА_1 .
За відсутності вказаних доказів, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що здійснення оспорюваних платіжних операцій із використання як типових так і нетипових пристроїв для ОСОБА_1 , надання нею згоди на перерахування кредитних коштів після спілкування з третіми особами та неповідомлення працівнику банку про таке спілкування, свідчить про недбалість у діях позивача щодо нерозголошення (нерозкриття) інформації за власним рахунком та даними для доступу до її Приват24 невідомим особам.
При цьому колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що факт обізнаності невідомою особою з обліковими даними позивача та підтвердження входу з особистого фінансового номеру телефону позивача вказує на надання ОСОБА_1 іншим особам контролю над її рахунками. 
Не спростування позивачем вказаних обставин підтверджує той факт, що зняття готівки зі своєї кредитної картки та внесення цих коштів на картку іншій особі свідчить про здійснення переказу коштів з нової картки особисто позивачем.
При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження банку про те, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки спірні банківські операції були здійснені в тому числі з використанням типового пристрою та її фінансового номеру телефону. Дана обставина підтверджена тим, що списання коштів з карткового рахунку позивачки було підтверджено шляхом використання додатку «Приват24», тобто введення паролів, відомих лише позивачці. 
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16 (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
Наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позову ОСОБА_1 , оскільки позивач сприяла своїми діями в отриманні доступу сторонніми особами до власного акаунта «Приват24» з можливістю повністю розпоряджатися її фінансовим номером, її рахунками та коштами в АТ КБ «ПриватБанк». 
Таким чином, відповідальність за здійснення банківських операцій з переказу коштів, які заперечуються ОСОБА_1 , повністю покладається на самого позивача.
Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Отже, колегія суддів доходить висновку про законність судового рішення. Висновки суду першої інстанції апелянтом ОСОБА_1 належним чином не спростовані.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самодерженкової Тетяни Олександрівни - залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 25 травня 2026 року.

Суддя-доповідач   

Судді