ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 910/12929/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Кравчука Г.А. 
Михальської Ю.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 08.01.2026
у справі №910/12929/25 (суддя О.В. Мандриченко)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка"
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сеноманський гай"
про стягнення 50 167,96 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка" (далі також - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сеноманський гай" (далі також - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 50 167,96 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем коштів за спожиті ним послуги з електропостачання, теплопостачання, експлуатації бойлерного обладнання та забезпечення його роботи.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що позивачем не доведено, що у нього виникло право вимоги до відповідача в частині сплати заборгованості за надані та спожиті послуги, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував як право позивача на надання такої послуги так і самого факту надання відповідачеві такої послуги.
Щодо вимоги позивача відносно компенсації послуг на закупівлю активної електроенергії на суму 14 117, 96 грн, суд вказав, що позивачем не надано суду доказів понесених ним витрат на закупівлю активної електроенергії на вказану суму, таких як то квитанції, платіжні інструкції тощо.
Крім того позивачем не надано доказів фактичного отримання ним послуг з електропостачання від електропостачальної організації у вказаному розмірі, таких як актів приймання-передавання, рахунків-фактур, тощо.
Таким чином, суд дійшов до висновку, про недоведеність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка" та відсутність порушених прав і законних інтересів позивача, а відтак, відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.
Стосовно заявлених відповідачем вимог про стягнення з позивача понесених ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 359,04 грн, суд зазначив, що останні не підлягають задоволенню у зв`язку їх з недоведеністю та не обґрунтованістю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 08.01.2026 у справі №910/12929/25 скасувати та ухвалити нове рішення на користь позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене місцевим судом з порушенням норм процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що судом не надано оцінки клопотанню позивача щодо нечитабельності документів, наданих у відзиві відповідачем і витребування їх в належному виді. Також запелянт зазначає, що суд не визначив статусу позивача та висливи рішення на власних припущеннях.
Крім того, до апеляційної скарги долучено додатковий доказ, а саме копію витягу з Державного реєстру речових прав на теплопункт, який не приймається судом до розгляду, з огляду на приписи ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України, оскільки позивачем не наведено вагомої причини неподання відповідних доказів у суді першої інстанції, а доведення обставин, на які сторона може посилатися як на підставу своїх вимог або заперечень, має здійснюватися у суді першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Узагальнені доводи та заперечення сторін

09.032026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідач наголошує на тому, що рішення суду є законним та належним чином вмотивованим.
16.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечив доводи відповідача, наведені у відзиві та підтримав свою позицію, викладену в апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/12929/25 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Витребувано матеріали справи №910/12929/25 з Господарського суду міста Києва.
16.02.2026 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
16.02.2026 матеріали справи №910/12929/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/12929/25. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Позивач вказує, що він здійснює обслуговування бойлерної (котельні), розташованої за адресою: м. Київ, провулок Сеноманський, 16, забезпечуючи безперебійну роботу систем теплопостачання, електропостачання, а також виконання пов`язаних з ними інженерно-технічних та санітарних послуг для мешканців будинку, які об`єднані в Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сеноманський гай". На території котельні встановлено лічильники обліку активної електроенергії та водопостачання, якими користуються мешканці будинку, що є співвласниками об`єкта через вищевказане ОСББ.
В листах від 04.09.2025 та від 03.10.2025 позивач зазначає, що він, як власник теплопункту (бойлерна), забезпечує безперебійну подачу теплової енергії до будинку співвласників, що утворили вищевказане відповідача.
Тобто, позивач стверджує і посилається на той факт, що з одного боку є власником теплопункту (бойлерної), а з іншого боку здійснює обслуговування бойлерної (котельної), однак при цьому жодних документів на підтвердження права власності на теплопункт (бойлерну) за позивачем до суду не надано, як і не надано документів на підтвердження обслуговування бойлерної (котельні) саме позивачем.
Також позивач зазначає, що 30 вересня 2025 року ним був виставлений рахунок-фактура № 2-09П на суму 50 167,96 грн (без ПДВ) за спожиті послуги за вересень 2025 року, а саме: за забезпечення функціонування бойлерної (котельні) - 36 050,00 грн та компенсацію вартості закупівлі активної електроенергії - 14 117,96 грн. 
За твердженнями позивача, послуги були фактично надані та спожиті, однак останній не вказує по тексту позовної заяви, які саме послуги надавалися ним відповідачу, однак вказує, що забезпечує безперебійну роботу систем теплопостачання, електропостачання, а також виконання пов`язаних з ними інженерно-технічних та санітарних послуг для мешканців будинку.
З наведених тверджень поивача слідує, що він є власником вказаної бойлерної (котельні) та, відповідно, теплопостачальником по відношенню до відповідача, оскільки, як стверджує позивач, останній надавав послуги відповідачу, а той їх спожив.
Спір у справі виник у зв`язку із несплатою відповідачем коштів за спожиті ним послуги з електропостачання, теплопостачання, експлуатації бойлерного обладнання та забезпечення його роботи, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 50 167,96 грн.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Рішення суду першої інстанції від 08.01.2026 оскаржується позивачем лише в частині незадоволених позовних вимог про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сеноманський гай" про стягнення 50 167,96 грн.
В частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, рішення суду не оскаржується, а тому, з огляду на положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.
Абзацом тринадцятим пункту 1.3 глави 1 постанови № 1223 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження порядку (правил) організації та ведення обліку за ліцензованими видами діяльності суб`єктами господарювання у сфері теплопостачання" від 10.10. 2017 року (далі також постанова № 1223) передбачено, що індивідуальний тепловий пункт (далі - ІТП) - тепловий пункт, що використовується для потреб опалення та/або гарячого водопостачання однієї будівлі (споруди) або її частини, що є комплексом обладнання (пристроїв), який розташований всередині будівлі або за межами будівлі на прибудинковій території та який забезпечує приєднання пристроїв такого комплексу до зовнішньої теплової мережі та (за потреби) мережі холодного водопостачання, керування режимами теплоспоживання, трансформацію теплової енергії, регулювання параметрів теплоносія в будівлі та розподіл теплової енергії за типами споживання (опалення, гарячого водопостачання) та який є власністю ліцензіата та/або перебуває у нього в користуванні.
Оператор зовнішніх інженерних мереж - суб`єкт господарювання, який є власником зовнішніх інженерних мереж або якому такі мережі передано у користування (управління, господарське відання, оренду, концесію) для транспортування теплової енергії та є ліцензіатом з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами (абзац шістнадцятий пункту 1.3 глави 1 вказаної постанови).
Як визначено абзацом шостим ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; джерело теплової енергії - виробничий об`єкт, призначений для виробництва теплової енергії.
Статтею 23 вказаного Закону зазначено, що господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.
За змістом ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", ліцензуванню підлягають такі види діяльності, зокрема, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії.
Таким чином, для надання послуг з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії позивач має мати відповідну ліцензію, яка видається у порядку визначеному чинним законодавством.
Однак, суд першої інстанції вірно відзнаичв, що позивачем такої ліцензії не надано. Докази протилежного в матеріалах справи відстуні та суду не надано.
Крім того, суд першої інстанції доцільно наголосив, що з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності позивача є: 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (Основний); Додаткові: 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.91 Покрівельні роботи; 38.11 Збирання безпечних відходів; 41.10 Організація будівництва будівель; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у.; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.31 Агентства нерухомості; 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устатковання; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устатковання, у тому числі комп`ютерів.
Однак, у вказаному переліку відсутній такий вид діяльності, як 35.30. Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря чи 40.30.0. Постачання пари та гарячої води.
Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції, про недоведеність позивачем того, що у нього виникло право вимоги до відповідача в частині сплати заборгованості за надані та спожиті послуги, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував як право позивача на надання такої послуги так і самого факту надання відповідачеві такої послуги.
До того ж суд обгрунтовано відзначив, що звертаючись з вимогою про компенсацію послуг на закупівлю активної електроенергії на суму 14 117, 96 грн, позивач не надав доказів понесених ним витрат на закупівлю активної електроенергії на вказану суму, таких як то квитанції, платіжні інструкції тощо. Крім того позивачем не надано доказів фактичного отримання ним послуг з електропостачання від електропостачальної організації у вказаному розмірі, таких як актів приймання-передавання, рахунків-фактур, тощо.
За наведеного вище, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка" та відсутність порушених прав і законних інтересів позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Таким чином, дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване додаткове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі про те, що судом не надано оцінки клопотанню позивача щодо нечитабельності документів, наданих у відзиві відповідачем і витребування їх в належному виді, є безпідставними, оскільки з матеріалм справи свідчасть, що суд першої інстанції, встановивши, що відзив на позовну заяву, який поданий адвокатом Бокачем І. П., містить дефекти форми, а саме, текст вказаного відзиву містить ненадруковані або пропущені ділянки тексту, що унеможливлює його прочитання та розуміння його змісту, не прийняв його до розгляду. З огляду на що відповідачем було подано відзив у належному та читабельному вигляді.
Решта викладених в апеляційній скарзі аргументів не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони грунтуються на власному тлумаченні скаржником норм чинного законодаства, зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка".
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 08.01.2026 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/12929/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Деснянка".
Матеріали справи №910/12929/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді Г.А. Кравчук

Ю.Б. Михальська